ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2020 р.                                                           Справа №914/2500/19
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді                                                            Скрипчук О.С.
суддів                                                                                          Мирутенка О.Л.
                    Кордюк Г.Т.
Секретар судового засідання                    Матіїшин Х.В.
розглянув апеляційну скаргу Торгівельно-послугово-виробничого підприємства «WOOD WIES» б/н від 03.08.2020 року (вх. № 01-05/2167/20 від 06.08.2020 року)
на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 року (повний текст рішення складено 09.07.2020 року, м. Львів, суддя Кітаєва С.Б.)
у справі № 914/2500/19 
за позовом: Торгівельно-послугово-виробничого підприємства «WOOD WIES», с. Дзволя, Польща
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Тудая Романа Михайловича, с. Ушковичі Перемишлянського району Львівської області
про стягнення помилково перерахованих коштів у розмірі 2 090,88 євро, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на дату подання позову становить 55 044,50 грн.
за участю представників: 
від позивача - Кінь Андрій Васильович (представник);
від відповідача - Мельник Х.С. (адвокат)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

03.12.2019 року P.P.H.U. «WOOD WIES», Polska звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи підприємця Тудая Романа Михайловича помилково перерахованих коштів в розмірі 2 090,88 Євро, що становить 55  044,50грн. згідно курсу НБУ на день подання позовної заяви.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що P.P.H.U. «WOOD WIES» згідно платіжного доручення від 09.07.2019 року через АТ «Аліор Банк» було перераховано на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємця Тудай Романа Михайловича суму коштів у розмірі 2  090,88 Євро з призначенням платежу «підстава рахунок-фактура проформа 85». Позивач стверджує, що вказана сума коштів була перерахована відповідачу помилково, оскільки жодних діючих договорів між сторонами спору не існувало, нових не укладалося та жодних грошових зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 2  090,88 Євро перед відповідачем позивач не має, жодного рахунку-фактури відповідач не представляв позивачу.
Рішенням господарського суду Львівської області від 24.06.2020 року у справі №914/2500/19 (суддя С.Б. Кітаєва) в задоволенні позову відмовлено повністю.
В ході розгляді справи суд першої інстанції встановив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами контракт №02/2018 від 10.07.2018 є договором купівлі-продажу. Суд зазначив, що наявність договору між сторонами є тією правовою підставою, яка виключає можливість застосування до спірних правовідносин правил ст. 1212 ЦК України. Суд вказав, що сплачені позивачем за платіжним дорученням грошові кошти на користь відповідача, є платежем в рамках контракту. Про ідентифікацію цього платежу як договірного свідчать реквізити номеру контракту, вказані у призначенні у рахунку-фактурі, яка є підставою платежу. Отже, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність підстав передбачених ст. ст. 1212-1214 ЦК України для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з ФОП Тудая Р.М. помилково перерахованих коштів у розмірі 2  090,88 Євро, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на дату подання даного позову становило 55  044,50 грн. 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

P.P.H.U. «WOOD WIES» подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 року у справі №914/2500/19, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Скаржник вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що 09 липня 2019 P.P.H.U. «WOOD WIES» згідно платіжного доручення через АТ «Аліор Банк» було перераховано на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємця Тудай Романа Михайловича суму коштів у розмірі 2 090,88 Євро з призначенням платежу: «підстава рахунок-фактура проформа 85». Скаржник стверджує, що вказана сума коштів була перерахована відповідачу помилково, оскільки жодних діючих договорів між сторонами спору не існувало, нових не укладалося та жодних грошових зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 2 090,88 Євро перед відповідачем позивач не має, жодного рахунку-фактури відповідач не представляв позивачу. Скаржник вважає, що ФОП Тудай Р.М. безпідставно заволодів майном P.P.H.U. «WOOD WIES», Polska, яким є грошові кошти у розмірі 2 090,88 Євро, а тому позивач набув право відповідно до ст.ст.1212-1214 Цивільного кодексу України на повернення грошових коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Фізична особа - підприємець Тудай Роман Михайлович у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що 10.08.2018 року між сторонами у даній справі укладено контракт № 02/2018. Відповідно до вимог п. 3.1 даного контракту поставка товару здійснюється згідно із заявками Покупця, з дня підписання контракту сторонами до 31.12.2018 року і продовжується автоматично до моменту бажання однієї із сторін розірвати даний контракт. Стверджує, що на виконання усної заявки позивача відповідачем розпочато роботу по підготовці  товару для здійснення поставки. Відповідач вказує, що позивач ні в усній, ні в письмовій формі не висловлював наміру розірвати укладений контракт. Відповідач вказує, що зазначений контракт реально виконувався сторонами.  На підставі наведеного та умов п.3.1 контракту відповідач вважає, що договірні відносини між сторонами спору існували протягом 2019 року та не припинили свого існування на даний час, оскільки вимоги щодо розірвання даного контракту, викладені у п.3.1 Контракту, не виконані жодною із сторін. Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивач на рахунок відповідача перерахував кошти в сумі 2 090 Євро в якості авансу на виконання Контракту. Наголошує, що з метою забезпечення виконання контракту відповідачем укладено договір купівлі-продажу від 20.07.2019 року, відповідно до якого ФОП Тудай Р.М. придбав бувшу у використанні господарську дерев`яну будівлю в розібраному стані. Вартість придбаного майна становить 49  800,00 грн. В подальшому, з метою підготовки придбаного товару для продажу позивачу ФОП Тудай Р.М. здійснив обробку амбарної дошки із залученням ТзОВ «Перемишлянський Меблевик» та поніс витрати в розмірі 21  600,00 грн. Отже, відповідач стверджує, що у нього були наявні всі підстави для отримання скерованих коштів. Такі кошти були скеровані позивачем не помилково, а на виконання умов контракту. Крім того, Підприємець зазначає, що вимушений зберігати підготовлений для позивача товар, у зв`язку із чим несе щоденні збитки на оренду приміщення для зберігання придбаного товару. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 року у справі №  914/2500/19 залишити без змін, апеляційну скаргу  без задоволення.
Крім того відповідач у поданому відзиві зазначив, що у зв`язку із заявленням даної апеляційної скарги останній несе витрати на правову допомогу (орієнтовна сума судових витрат становить 2  000,00 грн., яку відповідач просить стягнути з позивача (скаржника).

Згідно з ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 року, від 12.10.2020 року (головуючий-суддя Скрипчук О.С., судді: Мирутенко О.Л., Хабіб М.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою P.P.H.U. «WOOD WIES» та призначено справу №914/2500/19 до розгляду в судовому засіданні на 11.11.2020 року о 11  год. 15 хв.
За розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №  470 від 10.11.2020 року проведено автоматизовану заміну складу колегії суддів у справі №  914/2500/19 у зв`язку із звільненням у відставку судді-члена колегії Хабіб М.І.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020 року до складу колегії суддів введено суддю Кордюк Г.Т. замість судді Хабіб М.І. 
Розгляд справи розпочато заново у складі колегії суддів: головуючий-суддя Скрипчук  О.С., судді: Кордюк Г.Т., Мирутенко О.Л.
Скаржник в судовому засіданні підтримав доводи наведені у апеляційній скарзі.
Крім того, подав заяву - клопотання б/н від 30.10.2020 року (вх. № 01-05/3111/20 від 02.11.2020 року), в якій просить на підставі ст. ст. 66, 89 ГПК України викликати в судове засідання свідка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 (на даний час вул. Втіха), паспорт НОМЕР_1 , виданий Личаківським РВ ГУ МВС України у Львівській області 27.05.1997 року. 
Також просить суд на підставі ст. 50 ГПК України залучити до участі у даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТзОВ «Старовижівське паливо-торф».  
Представник відповідача заперечив проти поданої позивачем (скаржником) заяви - клопотання б/н від 30.10.2020 року та просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу - без задоволення.
Колегія суддів, порадившись, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вищезазначеної заяви - клопотання б/н від 30.10.2020 року (вх. № 01-05/3111/20 від 02.11.2020 року) поданої позивачем (скаржником), оскільки така є немотивованою з огляду на таке.
За приписами частин 1, 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (ч.ч. 3, 4 ст. 50 ГПК України).
Разом з тим, як вбачається з поданої скаржником заяви - клопотання б/н від 30.10.2020 року, останній не зазначає на якій підставі належить залучити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТзОВ «Старовижівське паливо-торф» і на які права та обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у даній справі.
Крім того, як видно з матеріалів даної господарської справи назване клопотання не було заявлено під час розгляду справи в суді першої інтсанції, що унеможливлює задоволення такого на стадії апеляційного перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 року у справі № 914/2500/19.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши їхні пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне:
Відповідно до Довідки про внесення запису до реєстру економічної діяльності (номер реєстру 652 ZК.6411-2/2011) предметом економічної діяльності P.P.H.U. «WOOD WIES» (згідно з Польською Класифікацією Діяльності) є: 43.11.Z. Розбирання та злам будівельних об`єктів; 16.23.Z. Виробництво інших столярних і теслярських виробів для будівництва; 41.20. Z. Будівельні роботи, пов`язані із зведенням житлових і нежитлових будівель; 46.73. Z. Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.
Основними видами діяльності Фізичної особи-підприємця Тудай Романа Михайловича (згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) є: 31.09. Виробництво інших меблів; 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.90. Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 73.11 Рекламні агентства.
З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2018 року між P.P.H.U. «WOOD WIES» та Фізичною особою-підприємцем Тудай Романом Михайловичем укладено контракт №02/2018, відповідно до умов якого ФОП Тудай Роман Михайлович (Продавець) продає, а P.P.H.U. «WOOD WIES» (Покупець) купує на умовах DAР (склад Покупця) вироби столярні і теслярські будівельні (п. 1.1 контракту).
Ціна на кожну парптію товару вказана в рахунках-фактурах (п.2.1 контракту).
Згідно із п.3.1 поставка товару по цьому контракту здійснюється згідно із заявками Покупця, з дня підписання контракту сторонами до 31 грудня 2018 року і продовжується автоматично до моменту бажання однієї із сторін розірвати даний контракт.
Поставка товару здійснюється автотранспортом за рахунок «Продавця» (п.3.2 контракту).
Відповідно до п.3.3, Продавець згідно цього контракту повідомляє усно або письмово Покупця про готовність виконати замовлення в терміни передбачені цим контрактом і виставляє рахунок-фактуру Покупцю.
Упаковка товару здійснюється по кожному типу по домовленості сторін і включається в ціну товару ( п.4.1 контракту).
Пунктом 5.2 контракту сторони погодили, що Продавець оформляє всі необхідні супровідні документи в яких вказані об`єм (тонаж) і його повна вартість, а саме: рахунок-фактура, митна декларація.
У відповідності до п.п. 6.1, 6.2 контракту оплата за товар проводиться на наступних умовах: 100% оплати в день отримання митної декларації Покупцем. Витрати по оплаті комісій банків-корреспондентів згідно цього контракту за межами України несе Покупець. У випадку виникнення допоміжних витрат, пов`язаних з оплатою послуг банку-корреспондента, їх оплачує Покупець (п.6.2). 
У випадку поставки неякісного товару Продавець зобов`язується за свій рахунок провести заміну товару. Товар по якості і кількості приймається на складі Продавця представником Покупця (п. 7.1 контракту).
Пунктом 9.1 контракту сторони передбачили, що будь-які претензії, які виникають згідно контракту або у зв`язку з ним, підлягають передачі на розгляд і кінцеве рішення в Господарський суд Львівської області.
Цей контракт складений на українській і польській мовах в двох примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу. Всі необхідні зміни і доповнення до контракту узгоджуються сторонами по попередній домовленості (п. п. 10.1, 10.3 контракту).
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій контракт №02/2018 від 10.07.2018 року не розірваний, не визнаний недійсним, є чинним станом на час розгляду справи.
В матеріалах справи містяться копії: митної декларації №209180/2019/016546; міжнародної товарно-транспортної накладної від 15.03.2019, яка містить посилання на рахунок-фактуру №2 від 14.03.2019, рахунку-фактури №2 від 14.03.2019 з відомостями про контракт №02/2018 від 10 липня 2018, умови поставки, найменування товару, ціну, банківські реквізити покупця і постачальника; пакувального листа №2 до рахунку-фактури № 2 від 14.03.2019 року на підтвердження, зокрема, поставки відповідачем позивачу по контракту збірної будівельної конструкції (в розібраному вигляді) вагою 5500 кг, який (рахунок) підписаний відповідачем та завірений його печаткою.
Як видно з матеріалів справи 09 липня 2019 P.P.H.U. «WOOD WIES», згідно платіжного доручення через АТ «Аліор Банк», перераховано на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємця Тудай Романа Михайловича суму коштів у розмірі 2 090,88 Євро з призначенням платежу: «підстава рахунок-фактура проформа 85».
Позивач надіслав на адресу відповідача заяву б/н від 25.11.2019 про повернення коштів. В даній заяві позивач просив повернути помилково внесені кошти по рахунку-фактурі проформа № 85 від 09.07.2019 року у розмірі 2  090, Євро.
За умовами контракту позивач мав обов`язок прибути на склад відповідача для прийняття товару по кількості та якості, про що повідомлялось позивача як в усній формі так і повідомленням на електронну скриньку. Представник для прийняття товару по кількості та якості до відповідача не прибув.
Як встановлено судом позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що на виконання усної заявки відповідачем розпочато роботу по підготовці товару для здійснення поставки по контракту, вважає, що такі доводи спростовуються погодженими в п.п.3.1 п.3 контракту умовами - поставка товару здійснюється згідно з заявками покупця. Позивач стверджує, що жодного посилання в контракті на можливість подання усної заявки немає.
Кошти у розмірі 2 090,88 Євро були перераховані на рахунок відповідач помилково, між сторонами не існувало жодних договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 2 090,88 Євро, жодного рахунку-фактури позивачу відповідач не представляв.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно заволодів майном позивача, яким є грошові кошти у розмірі 2  090,88 Євро, в зв`язку з чим вважає, що набув право відповідно до ст. ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України на повернення названих грошових коштів.  
Наведені обставини слугували підставою звернення позивача з позовом про стягнення з Фізичної особи підприємця Тудая Романа Михайловича помилково перерахованих коштів в розмірі 2 090,88 Євро, що становить 55  044,50грн. згідно курсу НБУ на день подання позовної заяви.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як зазначалось вище, в матеріалах даної справи міститься копія контракту №02/2018 від 10 липня 2018 укладеного між P.P.H.U. «WOOD WIES» та Фізичною особою-підприємцем Тудай Романом Михайловичем, відповідно до умов якого ФОП Тудай Роман Михайлович (Продавець) продає, а P.P.H.U. «WOOD WIES» (Покупець) купує на умовах DAР (склад Покупця) вироби столярні і теслярські будівельні (п. 1.1 контракту).
За своєю правовою природою укладений між сторонами контракт №02/2018 від 10.07.2018 року є договором купівлі-продажу.
Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.656 ЦК України).
Отже, частина 1 статті 656 Цивільного кодексу України не встановлює положення щодо обов`язкового перебування на момент продажу у продавця товару у власності, тому продавець може укладати договір купівлі-продажу і у тому випадку, коли товар може бути створений (вироблена продукція), набутий (на підставі цивільного договору) у майбутньому.
Згідно із п. 3.1 контракту № 02/2018 від 10.07.2018 року поставка товару здійснюється згідно із заявками Покупця. 
У відповідності до п. 3.3 Продавець згідно цього контракту повідомляє усно або письмово Покупця про готовність виконати замовлення в терміни передбачені цим Контрактом і виставляє рахунок-фактуру.
Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника стосовно того, що умовами п.3.1 контракту не передбачено звернення Покупця до Продавця із усними заявками щодо товару, який має намір придбати, адже у цьому пункті контракту сторони не погодили, що така заявка має бути тільки у письмовій формі. 
Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції зміни в п.3.1 контракту сторонами не вносились (доказів зворотнього матеріали справи не містять), як і доказів того, що попередні поставки за контрактом здійснювались лише за письмовими заявками покупця, суду, зокрема позивачем (скаржником) не надано.
Враховуючи те, що п.3.3 контракту сторони погодили, що Продавець повідомляє усно або письмово Покупця про готовність виконати замовлення, відтак, доводи скаржника про те, що в матеріалах даної справи відсутні докази надіслання позивачу відповідачем листів від 02.07.2019 та від 12.09.2019 не підтверджено матеріалами справи.
Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, системний аналіз вищенаведених норм права дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 справа №917/803/18; від 09.07.2019 справа №918/926/17; від 23.04.2019 справа №918/47/18 та від 01.04.2019 справа №904/2444/18).
Матеріалами справи підтверджено, що укладений між сторонами контракт № 02/2018 від 10.07.2018 року виконувався відповідачем, підтвердженням чого є: митна декларація №209180/2019/016546; міжнародна товарно-транспортна накладну від 15.03.2019, яка містить посилання на рахунок-фактуру №2 від 14.03.2019, підписаний відповідачем і завірений його печаткою; рахунок-фактура №2 від 14.03.2019 з відомостями про контракт №02/2018 від 10 липня 2018, умови поставки, найменування товару, ціну, банківські реквізити покупця і постачальника; пакувальний лист №2 на підтвердження, зокрема, поставки відповідачем позивачу по контракту конструкції будівельної збірної, будинок дерев`яний (господарського призначеня (бувший у використанні), 1 шт. вагою 5500 кг.
У міжнародній товарно-транспортній накладній від 15.03.2019 має місце посилання на рахунок-фактуру №2 від 14.03.2019. Рахунок-фактура №2 від 14.03.2019 містить найменування продавця і покупця, їх реквізити, найменування товару, кількість, ціну, код УКТ ЗЕД 9406002000 (які відповідають відомостям у товаро-транспортній накладній від 15.03.2019 та у митній декларації №209180/2019/016546, посилання на контракт №02/2018 від 10 липня 2018, умови поставки, які відповідають погодженим умовам у контракті, банківські реквізити покупця і продавця. Рахунок-фактура підписана Продавцем - ФОП Тудай Р.М.), завірена його печаткою.
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що P.P.H.U. «WOOD WIES» 09 липня 2019 згідно платіжного доручення через АТ «Аліор Банк» було перераховано на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємця Тудай Романа Михайловича суму коштів у розмірі 2 090,88 Євро з призначенням платежу: «підстава рахунок-фактура проформа 85».
У матеріалах справи міститься копія рахунку-фактури №85 від 09.07.2019 року. Названий рахунок-фактура №85 містить відомості зокрема, про продавця і покупця, про їх реквізити, про найменування товару збірна будівельна конструкція, будинок дерев`яний (господарського призначення, стодола) бувший у використанні в розібраному стані, відомості про ширину, довжину, загальну площу, ціну, Контракт №02/2018 від 10 липня 2018, умови поставки, банківські реквізити продавця і покупця. Рахунок-фактура підписана ФОП Тудай Р.М. і завірена його печаткою.
Саме на рахунок-фактуру №85 міститься посилання покупця в призначенні платежу.
Продавцем вживались заходи до закупівлі (придбанню) товару, який підлягав по контракту за замовленням покупця продажу, та який оплачений покупцем 09.07.2019. Замовлений товар специфічний, однак, з огляду на предмет економічної діяльності позивача (предметом економічної діяльності P.P.H.U. «WOOD WIES» (згідно з Польською Класифікацією Діяльності) є: 43.11.Z. Розбирання та злам будівельних об`єктів; 16.23.Z. Виробництво інших столярних і теслярських виробів для будівництва; 41.20. Z. Будівельні роботи, пов`язані із зведенням житлових і нежитлових будівель; 46.73. Z. Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням), товари, які вже поставлялись по контракту позивачу, видається, що товар є таким, що призначений для використання у підприємницькій діяльності покупця і такого роду товар вже поставлявся позивачу по контракту.
Рахунок-фактура №85 зазначена покупцем у платежі як підстава оплати, рахунок-фактура містить посилання на контракт, між сторонами відбувався обмін документами шляхом електронного листування (що не спростував позивач, а навпаки підтвердив стосовно надіслання відповідачу листа про повернення коштів у такий спосіб), що спростовує доводи скаржника про те, що рахунок-фактура №85 не отримана (покупцем за Контрактом). Таким чином, оплата рахунку-фактури №85 підтверджує погодження покупцем як самого товару, так і його вартості.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.
Глава 83 Цивільного кодексу України регулює відносини щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:
По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.
Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.
Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
З огляду на все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що для застосування до спірних правовідносин статті 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у даній справі договірних правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.
Наявність договору між сторонами є тією правовою підставою, яка виключає можливість застосування до спірних правовідносин правил ст. 1212 ЦК України. Майно (кошти) не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, оскільки це відбулось в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження між покупцем і продавцем ( учасниками правовідносин купівлі-продажу) у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, адже товар придбавався продавцем для покупця, оброблявся до готовності і після прийняття його покупцем по кількості та якості на складі продавця, погодження сторонами строку виконання, мав бути кінцево поставлений покупцю.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що сплачені позивачем за платіжним дорученням грошові кошти на користь відповідача є платежем в рамках контракту № 02/2018 від 10.07.2018 року. Про ідентифікацію цього платежу як договірного свідчать реквізити номеру контракту, вказані у призначені у рахунку-фактурі, яка є підставою платежу.
Враховуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи колегія суддів констатує наявність правових підстав про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача помилково перерахованих коштів в розмірі 2 090,88 Євро, що становить 55  044,50грн. згідно курсу НБУ на день подання позовної заяви, оскільки позивач не довів наявність підстав передбачених ст. ст. 1212-1214 ЦК України.
Підсумовуючи усе вищевказане, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні правових норм та не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 року у справі №914/2500/19.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 року у справі №914/2500/19 необхідно залишити без змін.
Щодо заявленого ФОП Тудай Р.М. у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про стягнення з P.P.H.U. «WOOD WIES» витрати на правову допомогу в розмірі 2  000,00 грн. колегія суддів враховує таке.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що представник відповідача у поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу P.P.H.U. «WOOD WIES» б/н від 03.08.2020 року зазначив, що у зв`язку із поданням даної апеляційної скарги відповідач очікує понести судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу. Попередній розрахунок суми витрат становить 2 000,00грн.
У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд встановив, що 11.02.2020 між Адвокатським об`єднанням "Вест Партнерс" в особі Голови Об`єднання Величка Орест Миколайовича (Адвокат) та ОСОБА_2 (Замовник) укладено договір про надання правової допомоги, згідно п. 1.1 якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.
Відповідно до п. 3.1 договору за правову допомогу, передбачену в п.п.1.2 договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком №1 до цього договору.
Розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору (п. 4.1 договору).
Представником відповідача складено звіт про виконану роботу згідно договору про надання правової допомоги від 11.02.2020 року у справі 914/2500/19 в Західному апеляційному господарському суді. Згідно даного звіту представником відповідача було надано послуги, наступної вартості: підготовка клопотання на ознайомлення з матеріалами справи - 500,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи у Західному апеляційному господарському суді - 500,00 грн.; підготовка та заявлення відзиву на апеляційну скаргу - 500,00 грн.; підготовка та подача заяв/клопотань пов`язаних з розглядом справи №  914/2500/19 - 500,00 грн. (всього 2  000,00 грн.).
Крім того, між Адвокатським об`єднанням "Вест Партнерс" в особі Голови Об`єднання Величко О.М. та ФОП Тудай Р.М. 07.10.2020 року складно акт виконаних робіт (послуг) по договору про надання правової допомоги від 11.02.2020 у п.1 якого зазначено, що відповідно до договору про надання правової Виконавцем на виконання названого договору надавались Клієнту юридичні послуги у справі № 914/2500/19 у Західному апеляційному господарському суді вартістю 2  000, 00 грн. Акт підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток. Також на підтвердження понесених представником відповідача витрат про надання правової допомоги долучено рахунок № 07-10/20 від 07.10.2020 року на суму 2  000,00 грн.
Надання адвокатом Мельник Христиною Сергіївною правової допомоги ФОП Тудай Р.М. у Західному апеляційному господарському суді при розгляді апеляційної скарги у справі №914/2500/19 підтверджується також ордером серії ВС №1005209 від 12.02.2020.
Дослідивши надані представником відповідача документи та виходячи з конкретних обставин справи, обсягу наданих відповідачу послуг правничої допомоги та погодження розміру витрат між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ФОП Тудая Р.М. та стягнення з P.P.H.U. «OOD WIES» на ФОП Тудая Р.М. 2 000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ :

1.          В задоволенні апеляційної скарги Торгівельно-послугово-виробничого підприємства «WOOD WIES» відмовити.
2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 24.06.2020 у справі №914/2500/19 залишити без змін.
3.          Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу покласти на скаржника.
4.          Стягнути з Торгівельно-послугово-виробничого підприємства «WOOD WIES» (P.P. H.U. «VOOD WIES», Polska, Dzwola 230 B, 23-304 Dzwola, Nip 862-113-21-56. Regon 432606449) на користь Фізичної особи - підприємця Тудая Романа Михайловича ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) 2000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      О.С. Скрипчук

Суддя                                                                                           О.Л. Мирутенко

Суддя                                                                                          Г.Т. Кордюк