ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/150/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Разюк  Г.П.,
суддів: Головея В.М., Колоколова С.І., 
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи: 
від позивача  –Цулаія Г.З., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗР № 21/2254 від 14.09.2019; довіреність  № 284,  дата видачі : 30.01.20;  
від відповідача - Ельчібекян І.М., посвідчення адвоката України № 1577; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 816 від 26.02.1999; довіреність № 19 від 08.01.2020    

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Оператор газотранспортної системи України”
на рішення  Господарського суду Одеської області від 30.06.2020, прийняте суддею Лічманом Л.В. у м. Одесі, повний текст якого складено 08.07.2020
у справі № 916/150/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Оператор газотранспортної системи України” 
до Акціонерного товариства ,,ОДЕСАГАЗ”
про визнання додатку № 3 до договору транспортування природного газу укладеним.

                                          В С Т А Н О В И В :
У січні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю,,Оператор газотранспортної системи України” (далі – ТОВ ,,Оператор ГТС України”) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства ,,ОДЕСАГАЗ” (далі – АТ ,,ОДЕСАГАЗ”) про визнання договору про транспортування природного газу від 31.12.2019 р. № 1910000190 укладеним в редакції ТОВ ,,Оператор ГТС України”, що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 30.09.2015 р. № 2497. В прохальній частині позовної заяви ТОВ ,,Оператор ГТС України” навів текст договору, який слід визнати укладеним, без жодних додатків до нього.
Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на приписи ст.ст.179,181,184,187 ГК України, ст.ст.11,627 ЦК України, п. 5 розд. І Кодексу газотранспортної системи, названу вище постанову НКРЕКП та зазначав, що у відповідача в силу прямої вказівки закону існує обов`язок щодо укладення (підписання) договору про транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженій регулятором, від якого АТ ,,ОДЕСАГАЗ” ухиляється, намагаючись змінити істотні умови, викладені в п.п.5.4, 9.2, 11.4 угоди.
09.04.2020 позивачем було подано іншу заяву про зміну предмету позову, в він якій просив визнати додаток 3 до договору транспортування природного газу від 31.01.2020 р. № 1910000190 укладеним в редакції ТОВ ,,Оператор ГТС України”, що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2497. В прохальній частині заяви ТОВ ,,Оператор ГТС України” наводить текст додатку 3 під назвою ,,Перелік комерційних вузлів обліку газу /ВОГ/, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу”. Зазначена заява була прийнята місцевим господарським судом до розгляду 
Рішенням Господарського суд Одеської області від 30.06.2020 в позові відмовлено з мотивів відсутності як на момент звернення позивача до суду з позовною вимогою про визнання додатку 3 до договору укладеним, так і на час розгляду спору відповідного обов`язку АТ ,,ОДЕСАГАЗ” на укладення цього додатку, виключеного з типового договору на нормативному рівні.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ ,,Оператор ГТС України” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Так, за твердженням апелянта місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги той факт, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом до набрання чинності Постановою НКРЕКП ,,Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП” від 17.03.2020 р. № 621, тобто тоді коли додаток 3 був невід`ємною частиною договору, а відтак він має бути укладений між сторонами.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ ,,Оператор ГТС України” надіслано разом з листом від 24.12.2019 №ТОВВИХ-19-3231 на адресу АТ ,,ОДЕСАГАЗ” проекти договору транспортування природного газу від 31.01.2020 №1910000190 та додатку 3 до нього, оформлені відповідно до Типової форми договору транспортування природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2497.
02.01.2020 на адресу ТОВ ,,Оператор ГТС України” надійшов лист АТ ,,ОДЕСАГАЗ” від 27.12.2019 вих. № 02/04/1-1523 разом з підписаними відповідачем договором та протоколом розбіжностей до нього, де п.п.5.4, 9.2, 11.4 договору викладено в редакції АТ ,,ОДЕСАГАЗ”.
В подальшому, а саме 31.01.2020 договір транспортування природного газу №1910000190 підписано сторонами та скріплено печатками контрагентів, проте питання щодо укладення додатку 3 не вирішено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. 
У ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належить і визнання права. 
Зазначений в ч. 2 ст. 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У разі невизнання стороною договору, укладення якого є обов`язком в силу вимог закону, права іншої сторони на укладення такого договору підлягають захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. 
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 3 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 ГК України та ст. 648 ЦК України.
Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом; інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
У відповідності до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1, абз.1 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.
Згідно з п. 2 гл. 1 р. VI Кодексу газорозподільних системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2494 від 30.09.2015 взаємовідносини між оператором газотранспортної системи (ГТС) та оператором газорозподільної системи (ГРМ), пов`язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір транспортування природного газу, невід`ємною частиною якого був додаток 3.
Разом з тим, Постановою НКРЕКП ,,Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП” від 17.03.2020 р. № 621, яка набрала чинності 18.03.2020, внесено зміни до постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 та виключено додаток 3 з Типового договору транспортування природного газу.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України).
Отже, станом на момент розгляду цієї справи судом першої інстанції та ухвалення рішення, відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем додаток 3 до Типового договору транспортування природного газу, відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним додаток до договору, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Зазначене відповідає ст.19 Конституції України, згідно з якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ТОВ ,,Оператор ГТС України” про визнання укладеним додатку 3 до договору транспортування природного газу.
При цьому доводи апелянта про те, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом до набрання чинності Постановою НКРЕКП ,,Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП” від 17.03.2020 № 621, тобто тоді коли додаток 3 був невід`ємною частиною договору, а відтак має бути укладений між сторонами, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент прийняття рішення, що відповідає вимогам статті 58 Конституції України, та ст.ст. 179, 180- 184 ГПК України. 
За таких обставин, судова колегія доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи, а отже не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення. 
Таким чином, апеляційна скарга ТОВ ,,Оператор газотранспортної системи України” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2020 у справі №916/150/20 слід залишити без змін.
Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –
П О С Т А Н О В И В:

          Рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2020 у справі №916/150/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Оператор газотранспортної системи України”– без задоволення.
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 16.10.2020 о 16.10.          

Головуючий суддя                                                             Г.П. Разюк         
Суддя                                                                                   В.М.Головей
          Суддя                                                                                   С.І. Колоколов