ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 листопада 2020 року           справа №200/13927/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., секретар Антонюк А.С., за участю представника Міністерства юстиції України Тичиніна Я.Д. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача - Макарова Вадима Михайловича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року (повний текст складено 20 серпня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/13927/19-а (суддя І інстанції - Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1  до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням уточнень,  просив суд:
- стягнути з Державного бюджету України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 збитки, завдані Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, у розмірі 48  215,25 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії за віком та як внутрішньо переміщена особа. З серпня 2018 року відповідачем припинено виплату пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року визнано протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року, та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року. Оскільки відповідачем добровільно не виконано рішення суду, на підставі виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 58630922. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/10159/18-а від 10 червня 2019 року, заява виконавчої служби про заміну способу та порядку виконання судового рішення, залишена без задоволення. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату недоплаченої пенсії позивачу є такими, що суперечать нормам міжнародного законодавства. Зазначив, що у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення від 14 листопада 2018 року по справі №200/10159/18-а, відповідачем нанесені їй збитки у розмірі недоотриманої пенсії та збитки у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 200/13927/19-а позов задоволено частково, внаслідок чого зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, 84122, ЄДРПОУ 37803258) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , адреса листопада: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не мав права розглядати такі позовні вимоги по суті, так як вони не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Представником Міністерства юстиції України надано відзив на апеляційну скаргу у якому проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а прийняте судом першої інстанції рішення, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.
У судовому засіданні представник Міністерства юстиції України надав пояснення аналогічні викладеним у відзові.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, є пенсіонером за віком (посвідчення серії НОМЕР_2 ) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 10 липня 2017 року № 0000258743 /а.с.9-12/. 
Відповідач - Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Відповідач - Міністерство юстиції України є державним органом виконавчої влади України, діяльність якого направляється та координується Кабінетом міністрів України. 
Відповідач - Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку управління як внутрішньо переміщена особа. З 01 серпня 2018 року виплату пенсії позивачу було припинено з підстав, не передбачених нормами статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі №200/10159/18-а визнано протиправною бездіяльність Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року, та зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року. Рішення суду набуло законної сили /а.с.13,14/. 
15 березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58630922 за виконавчим листом №200/10159/18-а про зобов`язання Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01 серпня 2018 року /а.с.15/.  
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі № 200/10159/18-а Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було поновлено та нараховано виплату пенсії ОСОБА_1 . Борг з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у сумі 45  612,68 грн. нараховано, однак виплата буде проведена після її фінансування, що підтверджується листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за № 10328 від 28 травня 2019 року /а.с.16,17/. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року по справі № 200/10159/18-а у задоволенні заяви головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревої Ірини Валеріївни про заміну способу і порядку виконання судового рішення, відмовлено /а.с.17,18/.   
24 січня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 58630922 від 24 січня 2020 року, відкритого за виконавчим листом № 200/10159/18-а /а.с.76/.
Таким чином, враховуючи зазначені обставини, спірним є наявність правових підстав для стягнення Державного бюджету України на користь позивача збитків у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів за період з 01 серпня 2018 року по 28 лютого 2019 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати, завдані відповідачем Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області в сумі 2  602,57 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов наступних висновків.           
          Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачу сума пенсії, яка підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання рішення адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
          Також, судом першої інстанції зазначено, що Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області належним чином не виконало рішення суду про виплату ОСОБА_1 вчасно суми пенсій, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
          З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.  
          Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).
Статтею 2 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, згідно з якою завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
          Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України). 
          Таким чином, до компетенції адміністративного суду належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. 
          Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав вважати спір публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
          При цьому слід мати на увазі, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
          Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
           Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
           Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
У справі, яка переглядається, встановлено, що бездіяльністю Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, позивачу було завдано збитків, які полягали в недоотримані належної йому пенсії.                                         Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
У справі, яка переглядається, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.                                                                                Стаття 22 ЦК України практично визнає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків.
Стаття 1166 ЦК України загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду
1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 
4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
          Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Колегія суддів зазначає, що саме на вищевказані приписи статей ЦК України, як на обґрунтування своїх вимог, посилається позивач. 
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК (у чинній редакції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
На думку колегії суддів, справи щодо спорів, які виникають із цивільних чи господарських правовідносин, у яких орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа виступають на рівних засадах з іншими учасниками відносин, мають вирішуватися за правилами цивільного або господарського судочинства.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що даний спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
На думку колегії суддів, справи щодо спорів, які виникають із цивільних чи господарських правовідносин, у яких орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа виступають на рівних засадах з іншими учасниками відносин, мають вирішуватися за правилами цивільного або господарського судочинства.
При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - Макарова Вадима Михайловича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 200/13927/19-а - задовольнити. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 200/13927/19-а - скасувати.  
 Провадження у справі № 200/13927/19-а за позовом ОСОБА_1  до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін 

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                          І.Д.Компанієць