СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2020 р.                                                     Справа № 905/1030/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя        Попков Д.О. , суддя  Пушай В.І., 
за участі секретаря судового засідання  Пронози А.П..
за участі представників учасників справи:
позивача  - не з*явився;
відповідача -  не з*явився;
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод” (вх. № 2758Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року (повний текст складено 28.09.2020) у справі № 905/1030/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Максима Метал Сервіс”,          м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Корум Дружківський машинобудівний завод”, м. Дружківка Донецької області,                                                 
про стягнення заборгованості у розмірі 121002,17 грн, з яких: 93436,98 грн основного боргу, 11622,02 грн пені та 15943,16 грн 36% річних,  
та 
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Корум Дружківський машинобудівний завод”, м. Дружківка Донецької області,                                                   
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Максима Метал Сервіс”, м. Дніпро,
про стягнення штрафних санкцій за прострочення поставки продукції у розмірі 9791,01 грн, 
ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ТОВ “Максима Метал Сервіс” звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод” про стягнення 121002,17 грн за договором постачання від 14.08.2019 № 17/09/19, зокрема: 93436,98 грн основного боргу; 11622,02 грн пені та 15943,16 грн 36% річних.
ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод” (відповідач) звернувся до Господарського суду Донецької області із зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій у розмірі 9791,01 грн за прострочення поставки продукції згідно специфікації № 1 від 24.09.2019 до договору постачання від 14.08.2019 № 17/09/19.  
Рішенням Господарського суду Донецької області від 28.09.2020 у справі № 905/1030/20 (суддя Чернова О.В.) первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод” на користь ТОВ “Максима Метал Сервіс” 120897,26 грн, з яких: 93436,98 грн основного боргу; 11547,58 грн пені та 15912,70 грн 36% річних, а також стягнуто судовий збір в сумі 2100,11 грн. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “Максима Метал Сервіс” на користь ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод” штрафні санкції за прострочення поставки продукції у розмірі 7092,83 грн та судовий збір в сумі 1522,69 грн.
Повний текст зазначеного рішення складено 28.09.2020. 
ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод” (відповідач за первісним позовом) 15.10.2020, тобто в межах визначеного чинним законодавством строку на апеляційне оскарження рішення суду, засобами поштового зв`язку звернувся до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення 36% річних в сумі 15912,70 грн та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим,  що стягнення з ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод”  36% річних  у розмірі 15   943, 16 грн. покладає на боржника відповідальність,  яка не є  пропорційною  наслідкам  правопорушення. Крім того, стягнення зазначеної суми не має компенсаторного характеру, який є основною ознакою цивільно-правової відповідальності, а перетворюється на каральну санкцію та спосіб отримання кредитором доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Зазначені обставини, на думку скаржника, є підставою для зменшення в порядку статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України застосованої до нього  міри відповідальності  у вигляді стягнення  36% річних в сумі 15912,70 грн. При цьому,  скаржник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові  від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 15.12.2020 об  11:00 год.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Максима Метал Сервіс”  у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№11403 від 23.11.2020) проти її доводів заперечує, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань. Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно  від вини  боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення  зобов`язання.
Також зазначає, що за приписами статті 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних за порушення зобов`язання, є диспозитивною нормою та застосовується  у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений  договором або законом, отже, зазначена норма надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший розмір процентів.
Таким чином, за висновком ТОВ “Максима Метал Сервіс”, зазначені проценти входять до складу основного боргу, тоді як чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг, у зв`язку з чим обумовлені сторонами в пункті 8.2 договору поставки проценти річних не можуть бути зменшені за аналогією із  неустойкою (пенею) на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.
Окрім цього, стверджує, що постанова Великої палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 не може бути застосована до спірних відносин, оскільки підставою для зменшення судом процентів за цією постановою було встановлення занадто високих процентів - 96%, а також сплата боржником у повному обсязі суми основного боргу, тоді як  у правовідносинах, з яких виник спір у справі № 905/1030/20,  відповідач вже більше року безпідставно не сплачує борг в розмірі 93436,98 грн, які позивач мав би можливість неодноразово направити на купівлю товару та його подальшу реалізацію своїм покупцям з отриманням відповідного прибутку на кожній поставці товару. Крім того, встановлений сторонами у договорі розмір річних (36%) не є занадто великим у порівнянні з річними в розмірі 96%, встановленими сторонами у справі № 902/417/18.
Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи боржника, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам,  колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 14 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Корум Дружківський машинобудівний завод”, покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Максима Метал Сервіс”, постачальником,  укладено договір поставки № 17/09/19 (далі договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення металевий прокат та вироби з металу в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в цьому договорі і Специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору. Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Продукцію, що поставляється у власність, відповідно до умов цього договору. 
          Відповідно до п. 2.2 договору приймання продукції здійснюється на підставі фактичних даних про її якість і кількість відповідно до звичаїв ділового обороту. Під звичаями ділового обороту сторони розуміють перевірку дотримання постачальником умов цього договору відносно кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та/або упаковки Продукції відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6 (із змінами і доповненнями) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (із змінами і доповненнями) в частині, що не суперечить умовам цього договору. 
Згідно з пунктом 2.6 договору продукція приймається покупцем на підставі даних, зокрема, за кількістю – у відповідності з фактичною кількістю Продукції, що поставляється в узгоджене місце призначення поставки. 
          Пунктом 2.8 договору встановлено, що якщо за результатами проведеного вхідного контролю при прийманні Продукції по кількості, якості, асортименту, комплектності покупцем виявлено невідповідності даним, вказаним в товаросупровідних документах, сертифікатах якості заводу-виробника, паспортах або додаткових вимогах до продукції, обумовлених сторонами у відповідній специфікації до договору, чи іншій документації, що встановлює вимоги до продукції, покупець зобов`язується викликати постачальника телеграмою або технічними засобами зв`язку (електронним листом) для спільного приймання продукції. 
          Відповідно до пункту 4.1 договору постачальник зобов`язується за свій рахунок здійснити допоставку непоставленої та/або некомплектної продукції впродовж 5 (п`яти) календарних днів з моменту складання/підписання Акту невідповідності, якщо інший термін не визначений Сторонами в Акті невідповідності (п. 2.13. договору).
Пунктом 4.1. в редакції протоколу розбіжностей від 26.08.2019 до договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, якісними характеристиками і в терміни, погоджені сторонами в специфікаціях до договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість Продукції, яка супроводжується одним товаросупровідним документом (накладною та/або товарно-транспортною накладною, та/або залізничною накладною).
Умови поставки продукції – DDP, згідно “Інкотермс – 2010”, з урахуванням умов і обмовок, що містяться у цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до договору. Погоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе усі витрати та ризики, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в погоджене місце призначення (п.4.2. договору).
Пунктами 4.7. в редакції протоколу розбіжностей від 26.08.2019 до договору датою поставки продукції вважається дата її передачі Покупцеві, вказана у відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата її передачі Покупцеві, вказана у видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата прибуття Продукції, на залізничну станцію призначення (у погоджене місце поставки), що вказана в залізничній накладній. 
Згідно п.4.8. договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в погоджене місце призначення поставки в належній кількості, якості, комплектності, асортименті та в строки, погоджені сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції. 
Відповідно до п.4.10. договору постачальник зобов`язаний письмово за 3 (три) календарні дні до фактичної поставки, сповістити покупця про дату і час надходження продукції в погоджене місце призначення  і дані про вантажоперевізника, а також надати інші відомості, потрібні покупцеві для здійснення необхідних заходів з приймання продукції. 
Умовами п.5.1. договору визначено, що загальна сума договору визначається загальною сумою вартості продукції по усіх специфікацій, що є невід`ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від погодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення по кількості) поставленої продукції складає 10% якщо інше не обумовлене сторонами у відповідних специфікаціях до договору. 
Розрахунки за продукцію, поставлену за цим договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати поставки продукції. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця (п.5.4. в редакції протоколу розбіжностей від 26.08.2019).        
Згідно з пунктом п. 6.2.2 договору у разі прострочення поставки (не поставки, недопоставки) продукції понад 10 (десять) календарних днів, постачальник, починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня прострочення, додатково до штрафу передбаченому у п. 6.2.1 сплачує покупцеві неустойку у розмірі 0,1% від вартості не поставленої (недопоставленої) продукції або продукції, поставленої з порушенням строків, за кожен день прострочення. 
Відповідно до умов п. 6.8 договору в редакції протоколу розбіжностей від 26.08.2019 у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а починаючи з 11 дня прострочення додатково сплачує постачальнику 36 відсотків річних від суми невиконаного зобов`язання за весь час прострочення. 
Відповідно до п. 8.1 цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків, - до повного виконання сторонами грошових зобов`язань. 
Договір підписаний сторонами з урахування протоколу розбіжностей від 26.08.2019 до договору у встановленому чинним законодавством порядку.
На виконання умов договору постачання № 17/09/19 від 14.08.2019 сторонами складено та підписано Специфікацію № 1 від 24.09.2019, за умовами якої позивач зобов`язався поставити на користь покупця швелер 20П ст.09Г2С у кількості 7 т. загальною вартістю 146     649,97 грн. з ПДВ.
Пунктом 2 Специфікації сторони визначили умови поставки, місце призначення поставки: EXW – склад постачальника м. Дніпро. 
Згідно з  п. 3 Специфікації кількість товару/продукції, що поставляється може бути змінена в межах (толеранс): + – 10%. Розрахунки за цією Специфікацією здійснюються в порядку та терміни, передбачені договором (п. 5 Специфікації).
Позивачем було виставлено рахунок на оплату № МС000002875 від 17.09.2019 на суму 146659,97 грн. (а.с.16).
Так, позивачем здійснено на користь відповідача поставку швелеру 20П ст.09Г2С у кількості 4,46 т. на загальну суму 93436,98 грн, що підтверджується видатковою накладною № МС000002662 від 30.09.2019, підписаною відповідачем без зауважень, належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 17), та товарно-транспортною накладною № 11796 від 30.09.2019 (а.с. 59).
Зі змісту первісної позовної заяви вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Максима Метал Сервіс” в її обґрунтування посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором щодо оплати поставленої продукції на суму 93436,98 грн, внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені та процентів в порядку статті 625 ЦК України. 
Місцевий господарський суд, частково задовольняючи первісний позов, виходив з того, що позивач за первісним позовом  свої зобов`язання з поставки товару на користь відповідача за первісним позовом  виконав 30.09.2019 на загальну суму 93436,98 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною № МС000002662 від 30.09.2019 та товарно-транспортною накладною від 30.09.2019, отже у відповідача не було жодних підстав для ухилення від виконання обов`язку з оплати поставленого товару у строк згідно з умовами спірного договору, тобто протягом 30 календарних днів від дати поставки. Проте ТОВ ”Корум Дружківський машинобудівний завод” зазначеного договірного обов`язку  не виконав, внаслідок чого у нього перед ТОВ “Максима Метал Сервіс” утворилась та має місце     заборгованість  з оплати продукції в сумі 93436,98 грн. Отже, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову  в частині стягнення основного боргу в сумі 93436,98 грн.
Також господарський суд першої інстанції, перевіривши розрахунок пені за період з 31.10.2019 по 29.04.2020, дійшов висновку, що її розмір є арифметично невірним через допущення арифметичної помилки, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 11547,58 грн.
Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що п. 6.8 спірного договору, сторони визначили, що починаючи з 11 дня прострочення додатково сплачує Постачальнику 36 відсотків річних від суми невиконаного зобов`язання за весь час прострочення.          
Таким чином, враховуючи встановлення факту прострочення відповідачем за первісним позовом зобов`язання з оплати поставленої продукції понад 11 днів, позивачем правомірно нараховані 36% річних за період з 10.11.2019 по 30.04.2020. Разом з цим, перевіривши арифметичні розрахунки позовних вимог щодо 36% річних за період з 10.11.2019 по 30.04.2020, суд дійшов висновку, що їх розмір є арифметично невірним через допущення арифметичної помилки, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 15912,70 грн.  
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ТОВ ”Корум Дружківський машинобудівний завод” оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині незастосування судом першої інстанції норм про зменшення судом розміру стягнутих з відповідача  в рамках первісного позову  36% річних за період з 10.11.2019 по 30.04.2020 в розмірі 15912,70 грн. В іншій частині рішення місцевого господарського суду заявник апеляційної скарги не оскаржує.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже колегія суддів переглядає рішення місцевого господарського суду  в межах вимог та доводів апеляційної скарги, тобто в частині  незастосування норм  про зменшення судом розміру штрафних санкцій до стягнутих зі скаржника в рамках первісного позову 36% річних.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи зі змісту даної норми, вона має диспозитивний характер, так як  надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів.
Як вже зазначалося, відповідно до умов  п. 6.8 договору (в редакції протоколу розбіжностей від 26.08.2019) у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а починаючи з 11 дня прострочення додатково сплачує постачальнику 36 відсотків річних від суми невиконаного зобов`язання за весь час прострочення. 
Отже, сторонами договору цілком правомірно на власний розсуд встановлено розмір процентів в порядку статті 625 Цивільного кодексу України  на рівні 36 відсотків від суми невиконаного зобов`язання за весь час прострочення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18  у спорі щодо подібних правовідносин дійшла, зокрема, такого висновку.
Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом пункту 5.5 укладеного сторонами договору, положень статті   611   та частини третьої статті   692, статті  625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до  статті 625 ЦК України  є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до  ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.
Відповідно до частини першої  статті 233 ГК України   у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
З  огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням   конкретних обставин справи,   які мають юридичне значення,   та, зокрема,   зазначених вище  критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Отже, у вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила концептуальний висновок про можливість застосування до процентів, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, положень статті 233 ГК України.про меншення розміру штрафних санкцій.
Разом з цим слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності,  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17.
Разом з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю “Корум Дружківський машинобудівний завод”, стверджуючи в апеляційній скарзі про безпідставне незастосування місцевим господарським судом норм статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, не надало жодних доказів щодо свого майнового стану, який  би потребував зменшення стягуваної суми процентів, а також доказів винятковості обставини невиконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання.
Поряд з цим, матеріали справи свідчать про значний характер прострочення відповідача за первісним позовом, яке триває і на момент розгляду даної справи.
Отже, зазначені обставини свідчать про відсутність умов для застосування положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України.
Посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин висновку   Великої палати Верховного суду, зробленого у постанові  від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 про необхідність  зменшення нарахованої суми процентів колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підставою для зменшення судом процентів за цією постановою було встановлення занадто високих процентів - 96%, а також сплата боржником у повному обсязі суми основного боргу, тоді як  у правовідносинах, з яких виник спір у справі № 905/1030/20,  відповідач вже більше року  не сплачує борг в розмірі 93436,98 грн. Крім того, встановлений сторонами у договорі розмір річних (36%) не є занадто великим у порівнянні з річними в розмірі 96%, встановленими сторонами у справі № 902/417/18.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування зазначеної ухвали відсутні.
Оскільки апеляційна скарга відповідача за первісним позовом не підлягає задоволенню, то, з урахуванням  положень статті 129 ГПК України, здійснені  ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 129, 270, 271, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ “Корум Дружківський машинобудівний завод” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року  у справі № 905/1030/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 16.12.2020.

Головуючий суддя                                                                    Н.М. Пелипенко

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           В.І. Пушай