22-ц/804/3091/20 
                                                                                241/1393/20 
                                               
П О С Т А Н О В А
Іменем України
Єдиний унікальний номер 241/1393/20 
Номер провадження 22-ц/804/3091/20
13 жовтня 2020 року                                                                                      місто Маріуполь 
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 головуючого судді Лопатіної М.Ю.
                 суддів –Баркова В.М., Принцевської В.П.
                 за участю секретаря – Сидельнікової А.В.
         сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та  Гарантія»
відповідач  – ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Молонової Ю.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-   

В С Т А Н О В И В:

          В серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі: ТОВ «ФК «Довіра ти Гарантія») звернулось до  суду з вищевказаним позовом, в якому просило, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/07-165/57-232 від 11 серпня 2008 року у розмірі 384 285,75 грн, звернути стягнення  на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1247 га, кадастровий номер 1423955500:01:001:0088; що розташована  по АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження».
            З метою отримання продукції, плодів та доходів, позивач також просив, передати предмет іпотеки в управління  ТОВ «ФК «Довіра ти Гарантія» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закону України «Про іпотеку», для чого:
- вилучити у ОСОБА_1 та передати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1247 га; кадастровий номер: 1423955500:01:001:0088; що розташована  по АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ОСОБА_1 передати ТОВ «ФК ««Довіра та Гарантія» всі правовстановлюючі документи та технічну документацію на земельну ділянку площею 0,1247 га,  за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили;
- надати право ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на укладення у відповідності до вимог чинного законодавства усіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки - земельної ділянки площею 0,1247 га; кадастровий номер: 1423955500:01:001:0088; що розташована  по АДРЕСА_1 , з правом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», реалізацію інших прав, необхідних для управління майном; на отримання доходів від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отримані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договорами, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам та на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра ти Гарантія»  за Кредитним договором № 014/07-165/57-232 від 11 серпня 2008 року. 
Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2020 року, на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, відмовлено у відкриті провадження у  справі за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Не погодившись з таким судовим рішенням,  ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

           Скарга мотивована тим, що місцевий суд належним чином не з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку, що дана справа є тотожною справі №241/1726/19, по якій Першотравневим районним судом Донецької області 17 березня 2020 року було ухвалено рішення, оскільки незважаючи на те, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в ході розгляду справи №241/1726/19 змінило позовні вимоги, які були тотожними позовним вимогами, заявленим у даній справі, суд першої інстанції розглянув їх у первісний редакції. Таким чином, з огляду на те, що  заявлені раніш позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» місцевим судом фактично розглянуті не були, товариство звернулось з такими позовними вимогами повторно.
  
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на  апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача ОСОБА_2   в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання на з`явився про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення відповідає таким вимогам закону.

        Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
         Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
         За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Отже, відмова у відкритті провадження, серед іншого, можлива за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

З наведеного вбачається, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі.

Зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Ухвалюючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вже бути предметом розгляду в іншій справі, по якій Першотравневим районним судом Донецької області 17 березня 2020 року було ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили, тобто між тими самими сторонами, за тими самими вимогами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

           Згідно матеріалів справи встановлено, що 31 липня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  звернулось до Першотравневого районного суду Донецької області з позовом   до ОСОБА_1 , в якому просило,  в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/07-165/57-232 від 11 серпня 2008 року у розмірі 384 285,75 грн, звернути стягнення  на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1247 га, кадастровий номер 1423955500:01:001:0088; що розташована  по АДРЕСА_1 , шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права продажу предмету іпотеки  від свого імені  будь-який особі – покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі  оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
         21 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось до суду із заявою про зміну позовних вимог, в якій просило,  в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/07-165/57-232 від 11 серпня 2008 року, звернути стягнення  на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,1247 га, кадастровий номер 1423955500:01:001:0088; що розташована  по АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах  у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження».
          Крім того, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило, з метою отримання продукції, плодів та доходів, позивач також просив передати предмет іпотеки в управління  ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закону України «Про іпотеку», для чого:
- вилучити у ОСОБА_1 та передати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1247 га; кадастровий номер: 1423955500:01:001:0088; що розташована  по АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ОСОБА_1 передати ТОВ «ФК ««Довіра та Гарантія» всі правовстановлюючі документи та технічну документацію на земельну ділянку площею 0,1247 га,  за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили;
- надати право ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на укладення у відповідності до вимог чинного законодавства усіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки - земельної ділянки площею 0,1247 га; кадастровий номер: 1423955500:01:001:0088; що розташована  по АДРЕСА_1 , з правом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», реалізацію інших прав, необхідних для управління майном; на отримання доходів від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отримані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за договорами, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам та на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  за Кредитним договором № 014/07-165/57-232 від 11 серпня 2008 року. 
  За результатами розгляду зазначеної позовної заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  Першотравневим районним судом Донецької області  17 березня 2020 року було ухвалено заочне рішення, яким в задоволенні позову відмовлено ( справа №  241/1726/19) (а.с 47-49).

  У серпні 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з тотожними позовними вимогами до ОСОБА_1   про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 1-4).

Отже, встановивши, що є рішення суду, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції обґрунтовано постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі  на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

           Доводи апеляційної скарги  про те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги у цій справі є тотожними з позовними вимогами, заявленими у справі № 241/1726/19 є необґрунтованими, оскільки фактично зводяться до незгоди заявника із відмовою у задоволенні позову за заявленими раніш позовними вимогами до ОСОБА_1 , що не може бути підставою для повторного звернення до суду з позовом про той самий предмет і з тих самих підстав.
         Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
         У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення ЄСПЛвід 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).
          Отже,  під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскарженого  судового рішення.

          Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 12 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Судді:

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.  

Суддя: