ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року   

м. Київ
справа № 260/1173/19
адміністративне провадження № К/9901/1314/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року (суддя Дору Ю.Ю.) 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року (колегія суддів у складі суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П., Мікули О.І.)
у справі № 260/1173/19
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України,
третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
про визнання протиправним та скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

І. РУХ СПРАВИ

1.          19.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати п. 44 протоколу відповідача від 24.05.2019 №    65 в частині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;
-          зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу на дату встановлення першої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, яке мало місце в період строкової військової служби, у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017.
2.          Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.10.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019, у задоволенні позову відмовлено. 
3.          09.01.2020 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права просив скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
4.          Ухвалою Верховного Суду від 16.01.2020 відкрито касаційне провадження.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР та 27.07.1966 був звільнений в запас на підставі свідоцтва про хворобу від 25.07.1966 № 1485/638.
6.          02.09.1966 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, отриманого у період проходження військової служби, на підставі довідки МСЕК серії Д-71 від 02.09.1966 № 201668.
7.          30.10.2017 при повторному огляді МСЕК Закарпатської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 відповідно до довідки від 30.10.2017 серії АВ № 0741796 було встановлено І «Б» групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, отриманого у період проходження військової служби. 
8.          18.02.2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
9.          Згідно з витягу з протоколу засідання від 24.05.2019 № 65 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум відмовила ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги. 
10.          Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11.          В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликався на те, що у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності як особа, якій встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження строкової військової служби, не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служб, мав право отримати одноразову грошову допомогу, що призначається відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) та пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі – Порядок № 975) у редакції, чинній на момент встановлення інвалідності. Позивач вважав, що відповідач протиправно відмовив йому у призначенні такої одноразової грошової допомоги, чим також заподіяв моральну шкоду внаслідок поширення недостовірної інформації щодо вставлення інвалідності понад три місячний строк після звільнення з військової служби. 
12.          У відзиві на позовну заяву Міністерство оборони України не визнало позов, мотивуючи це тим, що Закон № 2011-ХІІ не поширюється на військовослужбовців Збройних Сил колишнього Союзу РСР та позивач не мав право на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час першого встановлення інвалідності в 1966 році не існувало правової норми щодо виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги.
13.          Третя особа у поясненнях на позовну заяву зазначала, що позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається у разі настання інвалідності внаслідок проходження військової служби, оскільки у випадку ОСОБА_1 інвалідність була встановлена пізніше ніж через три місяці після звільнення зі строкової військової служби. При цьому, покликалася на висновок щодо застосування права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18. 

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14.          Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, виходив з того, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пп. 3 п. 6 Порядку № 975 у зв`язку зі зміною групи інвалідності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності. 
15.          Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, також вказав на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності, а з часу звільнення позивача з військової служби до встановлення вперше групи інвалідності минув значний проміжок часу. 

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16.           ОСОБА_1 у касаційній скарзі виходить з того, що суди попередніх інстанцій застосували абз. 3 п. 3 Порядку № 975 зі змінами у редакції, не чинній на момент звернення за призначенням одноразової грошової допомоги. Також вважає, що у його випадку не застосовується положення абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ та абз. 2 п. 8 Порядку № 975 щодо невиплати такої допомоги у разі, коли група інвалідності встановлена понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності, оскільки одноразова грошова допомога раніше йому не виплачувалася. 
17.          Відповідач не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу. 
          
VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків. 
19.          Ключовим правовим питанням у справі є наявність у Міністерства оборони України підстав для виплати у 2019 році військовослужбовцю Збройних Сил СРСР одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку зі встановленням на  ступені вище групи інвалідності, вперше встановленої у 1966 році. 
20.          Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
21.          Частиною 1 ст. 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
22.          Законом України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014, було доповнено Закон № 2011-XII статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4. 
23.          З 01.01.2014 відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
24.          Уряд на виконання зазначених положень Закону затвердив Порядок № 975.
25.          Пунктом 3 Порядку № 975 у редакції, чинній на момент звернення позивача до Міністерства оборони України за отриманням одноразової грошової допомоги, визначено, що днем виникнення у військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
26.          На момент встановлення ОСОБА_1 вперше ІІІ групи інвалідності у 1966 році законодавство не передбачало виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
27.          Пунктом 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ у редакції, чинній з 01.01.2017 визначено право військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема у разі встановлення не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби інвалідності внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
28.          Абзацом 2 пп. 3 п. 6 Порядку № 975 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", яка застосовується з 01.01.2017) передбачено, що військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи.
29.          Таке право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення вперше інвалідності.
30.          Між тим, на момент первинного встановлення інвалідності позивачеві не існувало правової норми, яка визначала у такому випадку виплату військовому одноразової грошової допомоги. 
31.           ОСОБА_1 вважав, що має право на одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
32.          За чинним законодавством таким правом, з огляду на п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, наділяються військовослужбовці лише у разі зміни групи інвалідності протягом двох років з моменту вперше встановленої інвалідності або ступеня втрати працездатності.
33.          Зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше.
34.          Абзацем 2 п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII прямо визначено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
35.          Довід касаційної скарги про те, що у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, ґрунтується на неправильному тлумаченні ОСОБА_1 норм матеріального права. 
36.          З часу первинного встановлення інвалідності (1966) до моменту встановлення І групи інвалідності, з чим ОСОБА_1 пов`язує виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, минув 51 рік. 
37.          Зважаючи на це, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
38.          При вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій керувалися чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією п. 3 Порядку № 975 (до внесення змін згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 334), тому доводи касаційної скарги щодо цих обставини є безпідставними.
39.          Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
40.          За вказаних обставин, Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, а підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції відсутні.
41.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд, –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2.          Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 260/1173/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    Я.О. Берназюк 

Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко