Постанова
Іменем України
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 493/1858/16-ц
провадження № 61-11368св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., (суддя-доповідач),  Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у складі судді Дрішлюка А. І.,  
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
07 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 ,                   ОСОБА_3 з позовом про стягнення боргу за договором позики, як до спадкоємців першої черги за законом відносно спадкового майна                    ОСОБА_4 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про стягнення боргу кредитором спадкодавця, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 100 000,00 грн
Вирішено питання щодо судового збору.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
24 липня 2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця визнано неподаною та повернуто апелянту.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху для усунення недоліків шляхом сплати за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1 100,00 грн та для надання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження. Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надіслано ОСОБА_3 рекомендованим поштовим відправленням 21 червня 2017 року, відправлення повернулося до суду без вручення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Ухвала судді апеляційного суду Одеської області від 20 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті апеляційного суду, тобто є доступною для ознайомлення. Справа до апеляційної інстанції надійшла 14 червня 2017 року, ОСОБА_3 , його представник, подаючи апеляційну скаргу без оплати такої судовим збором, рухом справи не цікавились. Станом на 24 липня 2017 року недоліки апеляційної скарги не усунено. 
Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції
19 травня 2020 року ОСОБА_3 вдруге звернувся з апеляційною скаргою на рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3  на рішення Балтського районного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про отримання апелянтом копії оскаржуваного рішення. Крім того, 02 червня 2017 року ОСОБА_3 вже подавав апеляційну скаргу на вказане рішення. В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, в якому зазначено, що ОСОБА_3 отримував копію ухвали апеляційного суду Одеської області  від 20 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху, а в подальшому ухвалою апеляційного суду Одеської області  апеляційну скаргу було повернуто апелянту у зв`язку з несплатою апелянтом судового збору. Також, 22 вересня 2017 року                     ОСОБА_3 подав до Балтського районного суду Одеської області заяву про ознайомлення з матеріалами справи, тією ж датою і був ознайомлений, відповідно до розписки, яка наявна в матеріалах справи.
З урахуванням того факту, що апелянтом вже подавалася апеляційна скарга на вказане рішення, а отже апелянтом вже вчинялися процесуальні дії, пов`язані з вказаним рішенням, що свідчить про те, що ОСОБА_3 вже було відомо про вказане рішення, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку,  підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, заявлені ОСОБА_3 , є неповажними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2020 року  ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 09 червня 2020 року, справу направити  до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що визнавши наведені ОСОБА_3 підстави пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, суд апеляційної інстанції мав залишити апеляційну скаргу без руху та надати строк в десять днів для наведення інших підстав для поновлення строку, як це передбачено частиною третьою статті 357 ЦПК України. Проте, в порушення вимог чинного законодавства суд апеляційної інстанції позбавив відповідача права звернутися з заявою із зазначенням в ній інших підстав для поновлення такого строку, відмовивши у відкритті апеляційного провадження. 
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надано.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 493/1858/16, витребувано  справу з суду першої інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
У вересні 2020 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає доводи касаційної скарги з таких мотивів.
ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою 19 травня 2020 року. 
Таким чином, при вирішенні питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції повинен був керуватися нормами ЦПК України у редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги.
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги).
Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) Верховний Суд дійшов висновку, що «оскільки апеляційна скарга ОСОБА_5 була подана 03 квітня 2018 року, то апеляційний суд вірно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року…  ОСОБА_5 знала про існування заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2013 року, копію якого їй було вручено 17 травня 2013 року (т. 1, а. с. 64). 31 травня 2013 року ОСОБА_5 подала заяву про перегляд заочного рішення, яку 11 вересня 2013 року судом було розглянуто та у задоволенні заяви відмовлено. Проте лише 03 квітня 2018 року, тобто майже через п`ять років з часу ухвалення та отримання відповідачкою заочного рішення, воно було оскаржено до апеляційного суду. У зв`язку з викладеним Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відійти від висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц (провадження № 61-25773св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 635/8219/15-ц (провадження № 61-35336св18), згідно з якими процесуальний строк, зазначений у частині другій статті 358 ЦПК України при відсутності винятків, може бути поновлений і що процедура апеляційного оскарження визначається на момент ухвалення судових рішень, а не на момент подачі апеляційної скарги».
У частині другій статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Апеляційна скаргу подана ОСОБА_3 поза межами річного строку. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що про розгляд справи в суді першої інстанції він не був повідомлений, участі не приймав, оскільки судові повістки про виклик до суду не отримував. 
Вказані доводи спростовуються матеріалами справи. 
Так, згідно рекомендованих повідомлень  ОСОБА_3   отримав судову повістку на 31 січня 2017 року (арк. спр. 86), на 21 березня 2017 року (арк. спр. 117) , 31 березня 2017 року (арк. спр. 121), 19 квітня 2017 року (арк. спр. 127).
У запереченнях, які були подані до суду першої інстанції 25 січня 2017 року, ОСОБА_3 просив розглянути справу за його відсутністю (арк. спр. 87-88).
Про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_3 не заявляв.  
Враховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Відтак, у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску ОСОБА_3 строку на подання апеляційної скарги. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Таким чином, суди апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, але помилився щодо мотивів такої відмови.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.  
Ухвалу  Одеського апеляційного суду від 09 червня 2020 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                   В. І. Крат
Судді:                                                                           Н. О. Антоненко
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук