Номер провадження: 22-ц/813/7301/20 
Номер справи місцевого суду: 520/13728/14-ц
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/13728/14-ц

Номер провадження: 22-ц/813/7301/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
    - позивачі – 1)  ОСОБА_1 , 2)  ОСОБА_2 ,   
- відповідач - ОСОБА_3 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада, про встановлення земельного сервітуту та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Васильків О.В. о 13 годині 54 хвилині 09 червня 2020 року, про відмову в задоволені заяви  ОСОБА_3 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 рокуза нововиявленими обставинами, повний текст ухвали складено 15 червня 2020 року, 

встановив:

14 жовтня 2014 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом, який в подальшому було уточнено, до ОСОБА_3 , третя особа - Одеська міська рада, про встановлення земельного сервітуту та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
18.03.2016 року позивачі уточнили позовні вимоги, та просили: 1) встановити безоплатний постійний земельний сервітут у вигляді користування чужою земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 , та розташована по АДРЕСА_1 , розміром - 8,14 м., з улаштуванням входу з хвірткою з території земельної ділянки АДРЕСА_2 для доступу до стіни та проведення відповідних будівельних робіт у вигляді: - підсилення фундаментів та влаштування гідроізоляції; - штукатурки поверхні зовнішньої сторони стіни; - влаштування бетонного мощення вздовж північно-східної стіни житлового будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для проведення капітального та поточного ремонту будинку АДРЕСА_2 не менш як два рази на рік; 2) зобов`язати відповідача знести за особистий рахунок тимчасову дерев`яну самочинну споруду, яка влаштована без будівництва фундаменту та знаходиться між будинком АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як таку, що знаходиться у місці встановлення земельного сервітуту, та перешкоджає виконанню будівельних робіт та користування земельним сервітутом та будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 ; 3) зобов`язати відповідача не перешкоджати позивачам у користуванні земельною ділянкою, площею - 386 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_2 шляхом надання згоди на безоплатну передачу у власність позивачам земельної ділянки, площею - 386 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_2 .
11.09.2017 року позивачі надали заяву про збільшення позовних вимог та просили: 1) встановити безоплатний постійний земельний сервітут у вигляді користування чужою земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 , та розташована по АДРЕСА_1 , розміром - 9,6 кв. м., вздовж стіни житлового будинку літ. «Б» та стіни прибудови літ. «б», яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що є суміжними із з земельною ділянкою ОСОБА_3 , межі якого описуються відповідно до точок, які відображені у графічному відображені малюнку № 1 висновку судової будівельної експертизи № 067/2017 від 27.06.2017 року; 2) зобов`язати ОСОБА_3 знести за особистий рахунок тимчасову дерев`яну самочинну споруду, яка влаштована без будівництва фундаменту та знаходиться між будинком АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , як таку, що знаходиться у місці встановлення земельного сервітуту, та перешкоджає виконанню будівельних робіт та користуванню земельним сервітутом; 3) зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою, площею - 386 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_2 , шляхом надання згоди на безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки, площею - 386 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_2 ; 4) зобов`язати ОСОБА_3 відновити межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , яка знаходиться у фактичному користуванні та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом перенесення огорож (парканів) відповідно до меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , які встановлені кадастровим планом земельної ділянки, що наявний в додатку до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5122108672015 від 22.07.2015 року та позначено у графічному відображені малюнку № 4 синім кольором, площею - 0,19 кв. м., та жовтим кольором, площею - 16,84 кв. м..
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували свої вимоги тим, що сторони є суміжними землекористувачами. Позивачі вказували, що земельна ділянка, яка розмежовує ділянки сторін, на теперішній час забудована з боку відповідача сараєм, що унеможливлює доступ позивачів до північно-східної стіни власного будинку. У зв`язку із чим, позивачі були змушені звернутися до суду із вищевказаним позовом.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року, вищевказаний позов задоволено.
Встановлено безоплатний постійний земельний сервітут у вигляді користування чужою земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 , та розташована по АДРЕСА_1 , розміром 9,6 кв.м., вздовж стіни житлового будинку літ. «Б» та стіни прибудови літ. «б», яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що є суміжними із земельною ділянкою ОСОБА_3 , межі якого описуються наступним чином відповідно до точок, які відображені у графічному відображенні малюнку № 1 висновку судової будівельної експертизи № 067/2017 від 27.06.2017 року.
Зобов`язано ОСОБА_3 знести за особистий рахунок тимчасову дерев`яну самочинну споруду, яка влаштована без будівництва фундаменту та знаходиться між будинком АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , як таку яка знаходиться у місці встановлення земельного сервітуту, та перешкоджає виконанню будівельних робіт та користування земельним сервітутом.
Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою площею 386 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_3 , шляхом надання згоди на безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 386 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_3 .
Зобов`язано ОСОБА_3 відновити межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , яка знаходиться у фактичному користуванні та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом перенесення огорож (парканів) відповідно до меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , які встановлені кадастровим планом земельної ділянки, що наявний в додатку до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5122108672015 від 22.07.2015 року та позначено у графічному відображені малюнку № 4 синім кольором – площею 0,19 кв.м. та жовтим кольором площею 16,84 кв.м..
В подальшому указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.
У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вищевказаного рішення місцевого суду. За результатами перегляду рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 рокуза нововиявленими обставинами ОСОБА_3 просить у задоволенні вищенаведеної позовної заяви відмовити у повному обсязі.
Заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 рокуобґрунтована тим, що в обґрунтування рішення від 31.10.2017 року суд послався на висновок експерта №063/2017 від 27.06.2017 року. Одним із документів, який був проаналізований судовим експертом та поставлений в основу висновку такої експертизи, є Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5122108672015 від 22.07.2015 року. В той же час, 19.12.2019 року ОСОБА_3 отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5112993602019 щодо своєї земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В додатку до вказаного витягу зазначена конфігурація земельної ділянки ОСОБА_4 , яка суттєво відрізняється від конфігурації земельної ділянки на підставі витягу № НВ-5122108672015 від 22.07.2015 року. При цьому, в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_3 , зазначено, що ОСОБА_3 надано копії архівних матеріалів, які підтверджують незмінність меж земельної ділянки з моменту її приватизації чоловіком ОСОБА_5 .. Тобто, фактичні межі вказаної земельної ділянки, що була приватизована в 1997 році, до теперішнього часу не змінювалися. Вказані обставини були встановлені при виготовленні технічної документації з землеустрою на замовлення ОСОБА_3 у 2019 році. В той же час, при виготовленні технічної документації від 2010 року була допущена помилка в межах вказаної земельної ділянки і відповідні межі в витягу № НВ-5122108672015 від 22.07.2015 року, на який посилався суд під час винесення судового рішення та судовий експерт під час проведення експертизи, є невірними. Вірні межі земельної ділянки внесені до земельного реєстру тільки 19.12.2019 року і проілюстровані у витязі №НВ-5112993602019 від 19.12.2019 року. 
Представник ОСОБА_3 зазначає, що вищевказані обставини є істотними для справи, вони не були відомі та встановлені судом, і також не були відомі заявнику ОСОБА_3 .. В той же час такі обставини вже існували під час винесення рішення від 31.10.2017 року, оскільки помилка була наявна, однак не виправлена та межі земельної ділянки з 1997 року по теперішній час не змінювалися. При цьому, заявник зазначає, що вказані обставини не були їй відомі та підтвердити їх належними та допустимими доказами стало можливо тільки після виправлення таких помилок 19.12.2019 року на підставі реєстрації технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 .. 
Також нововиявленою обставиною ОСОБА_3  зазначає той факт, що рішенням Одеської міської ради від 10.06.2015 року №6756-VI  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_3 . 10.01.2019 року був здійснений геодезичний звіт, який підтвердив, що межі земельної ділянки не змінювалися з 1956 року, що відповідає плану розділу домоволодіння.  ОСОБА_3  вказує, що частина земельної ділянки, яка вказана у графічному малюнку №4 експертного висновку синім кольором, площею - 0,19 кв. м., та жовтим кольором, площею - 16,84 кв. м., ніколи не знаходилися у фактичному користуванні позивачів по справі, а є складовою частиною земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_3 (Т. 4, а. с. 4 – 9).
Адвокат ОСОБА_6 , діючий від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_3 особисто у судовому засіданні суду першої інстанції підтримали вимоги заяви та просили її задовольнити.
Адвокат Кудрік К.І., діючий від імені  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у судовому засіданні суду першої інстанції проти задоволення заяви заперечував, просив відмовити у її задоволенні за безпідставністю.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено, та залишено в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, про які зазначає ОСОБА_3 в заяві, не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки при ухваленні рішення від 31.10.2017 року суд посилався на Висновок додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 067/2017 від 27.06.2017 року, в основу якого було також покладено технічну документацію щодо видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 2007 року, яка була видана на ім`я померлого ОСОБА_5 , а також геодезичні дослідження та огляд на місцевості з проведенням відповідних обмірів. При цьому, висновки експерта стороною ОСОБА_3 в ході розгляду справи не були спростовані належними та допустимими доказами. Зазначаючи про свою незгоду з висновком додаткової експертизи та про невідповідність документів позивачів фактичним обставинам справи, ОСОБА_3 тим не менш клопотання про призначення повторної експертизи або витребування додаткових доказів при розгляді справи по суті у 2017 році не заявляла та в подальшому в касаційному порядку рішення Київського районного суду м. Одеси та постанову апеляційного суду Одеської області не оскаржувала, фактично погодившись з вказаними судовими рішеннями.
Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що обставини, які сторона ОСОБА_3 визначає як нововиявлені, містяться у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-51121993602019, отриманого 19.12.2019 року, та у Технічній документації з землеустрою, виготовленої за заявою ОСОБА_3 лише у 2019 році. Жодних перепон для відповідних звернень та отримання додаткових доказів чи будь-якої іншої інформації щодо предмету спору під час розгляду справи №520/13728/14-ц по суті у ОСОБА_3 не було. В заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_3 зазначає, що з моменту приватизації у 1997 році та до теперішнього часу фактичні межі земельної ділянки не змінювалися. З цього приводу суд погоджується з доводами сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо того, що ОСОБА_3 не могла не знати про відповідність або невідповідність фактичних меж наявній документації. Тобто, обставини, на які посилається ОСОБА_3 у своїй заяві, не є нововиявленими (Т. 4, а. с. 120 - 123).
ОСОБА_3  в апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень апеляційної скарги, просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року скасувати. Скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року. Ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви про перегляд за нововиявленими обставинами задовольнити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року скасувати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при невідповідності висновків, вкладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушення норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку доводам заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Інші доводи апеляційної скарги є фактичним відображенням доводів заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року (Т. 4, а. с. 127 – 132, 134 – 136).
ОСОБА_3 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кудрік К.І., діючий від імені  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Оскаржувану ухвалу просить залишити без змін. Посилається на те, що обставини, на які посилається ОСОБА_3 як на нововиявлені, такими не являються. Зазначає про те, що вказані обставини були відомі заявниці під час розгляду справи судом першої інстанції до ухвалення рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року.
Адвокат Кудрік К.І., діючий від імені  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечував. Просив апеляційну скаргу відхилити. Оскаржувану ухвалу суду просив залишити без змін з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на наступне.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 429 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових або електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд постановляє ухвалу.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 3, 4, 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.12 р. № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини – це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 361 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані ОСОБА_3 у заяві підстави перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами не відповідають вимогам, передбаченими ч. 2 ст. 423 ЦПК України та вищевказаним роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Вони не є нововиявленими.
Таким чином, апеляційна скарга  ОСОБА_3 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3  про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 , а також для прийняття доводів останньої відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 429 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2020 року про відмову в задоволені заяви  ОСОБА_3 про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 рокуза нововиявленими обставинами – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе