ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/2205/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2020, повний текст якого підписаний 17.07.2020, ухвалене суддею Бєлік В.Г.,  у справі №904/2205/20
за позовом Акціонерного товариства "Запорізький  завод феросплавів", м. Запоріжжя 
до Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро  
про стягнення 5444,63 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів"  (позивач)   звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"                                                ( відповідач)  про стягнення  5444,63  грн.  вартості нестачі вантажу.
Позовні вимоги обґрунтовані укладенням між позивачем та Приватним акціонерним товариством "Євраз Южкокс" договору поставки № 03-11/18 від 01.03.2018, за яким позивачу відправником був направлений вантаж - горішок коксовий, який оплачений позивачем в повному обсязі за платіжними дорученнями № 341347 від 06.12.2019 та отриманий зі складанням комерційного акту № 460005/1460 від 27.10.2019 про нестачу вантажу; з урахуванням того, що залізницею доставлено вантаж без його збереження, позивач вважає відповідача винним у спричиненні збитків. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2020 у справі №904/2205/20 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"  5444,63 грн. -  вартість виявленої нестачі товару та  2 102, 00  грн. - витрат на  сплату  судового збору. 
Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, зокрема застосування невірного коефіцієнту при обчисленні природної втрати вантажу, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог на суму 2317,93 грн.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом не враховано положення ст.114 Статуту залізниць України та п.27 Правил видачі вантажів, відповідно до якого природна норма нестачі вантажу зданого у рідкому, сирому (свіжому) або вологому стані становить 2%, які і треба віднімати від загальної маси вантажу, в той же час, суд, взявши до уваги не вірний розрахунок позивача, який не ґрунтується на визначених законодавчо коефіцієнтах природної втрати вантажу, ухвалив рішення, що не відповідає вимогам законодавства. 

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався; про надання строку для подачі відзиву повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №4900085371377. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.08.2020 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Антонік С.Г., Дармін М.О.) скаржнику відновлено строк для подачі апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача  на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2020  у справі  №904/2205/20; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; з урахуванням суми спору вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.         
01.03.2018 між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (далі - покупець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Євраз Южкокс" (далі - постачальник) укладено договір постачання № 03-11/18 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити продукцію коксохімічного виробництва (далі - товар) на умовах цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (п. 1.1. договору (а.с.13-17)).
Згідно п.2.1. договору, постачальник зобов`язується зробити поставки товару вказаного у Специфікаціях, на умовах СРТ - станція Запоріжжя-Ліве Придніпровська залізниця (згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС-2010), якщо інші умови поставки не обумовлені Специфікаціями до цього договору.
Пунктом 3.1. договору встановлено, що ціна товару за одиницю визначається у Специфікаціях до цього договору. 
Вартість відвантаженого товару у специфікації визначається в національній валюті України з урахуванням податків та зборів, визначених діючим законодавством України. Оплата товару здійснюється в національній валюті України, по курсу НБУ на дату оплати. У випаду погашення простроченої заборгованості, постачальник зобов`язується протягом 2-х робочих днів відновити поставку товару на умовах, обумовлених сторонами в специфікації до договору, поставка по якій була призупинена постачальником (п.3.5. договору).
На підставі п.3.6. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, протягом 30-ти календарних днів з дати прибуття товару на станцію покупця, але не раніше 5 банківських днів з дати отримання оригіналів первинних документів від постачальника. 
В редакції додаткової угоди від №18 від 07.02.2019 строк дії договору визначений сторонами до 31.12.2019 (пп.9.5 договору).
Відповідно до договору сторонами було укладено Специфікацію № 12 від 01.02.2019, згідно якої постачальник зобов"язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар (горішок коксовий 10-25 мм), у кількості 800 т на загальну суму 7   749   715,20 грн. з ПДВ, на умовах поставки СРТ - станція Запоріжжя-Ліве в період з 01.02.2019 по 28.02.2019.  Вантажовідправником відповідно до Специфікації виступало Приватне акціонерне товариство "Євраз Южкокс", з залізничної станції Запоріжжя-Кам`янське (а.с.19). 
22.10.2019, на виконання умов договору постачальник по залізничній накладній №45189123 зі станції відправлення Запоріжжя-Кам"янське Придніпровської залізниці на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці відвантажив на адресу АТ "Запорізький завод феросплавів" вугілля (а.с.7). 
Вантаж прибув у рухомому складі у вагонах: №№ 52797610, 56533870.
Вагон № 56533870, який прибув по залізничній накладній № 45189123, виданий вантажоотримувачу - АТ "Запорізький завод феросплавів" відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України зі складанням комерційного акта № 460005/1460 від 27.10.2019, в якому зафіксовано ознаки несхоронного перевезення, такі як порушення маркування, виїмки та нестача.
Відповідно до розділу "Д" комерційного акту: згідно документу у вагоні значиться вага: тара 22   200 кг, нетто 43   750 кг, а фактично виявилось вага: брутто 64   700кг, тара з документу 22   200кг, нетто 42   500 кг, що менше документу на 1   250 кг. В комерційному відношенні навантаження шапкою вище рівня бортів 15 см, марковане вапном, що відповідає документу. Порушене маркування, виїмки над 7 люками довжиною 120 см, шириною 280 см, глибиною 40 см. В технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люки закриті щільно, течі вантажу не має. При повторному зважуванні  дані  не змінилися. Відсутній вантаж у вагоні поміститися міг (а.с.8-9).
22.10.2019 постачальник виставив покупцю на оплату рахунок-фактуру № 92893892 за відвантажений по залізничній накладній № 45189123 товар (а.с.10). 
06.12.2019 постачальником на адресу покупця виставлено на оплату рахунок-коригування №92978344, відповідно до п. 3.5. договору та п.3 Специфікації (а.с.11), який був повністю оплачений покупцем за поставку товару по залізничній накладній №45189123, що підтверджується платіжним дорученням № 341347 від 06.12.2019 (а.с.12).
Таким чином, на підставі рахунку-фактури та коригуючого рахунку, за спірною накладною відвантажено товару 43 750 кг вартістю 6948,22 грн за тону.
Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. Норма недостачі (природної втрати) для мінерального палива, коксу, руди залізної становить 1% маси, зазначеної в перевізному документі.
За розрахунком позивача з врахуванням зазначеної норми, загальна недостача партії вугілля у вагоні № 56533870 складає 5444,63 грн. (вартість недостачі з ПДВ), у тому числі:
1250 кг (виявлена недостача) - 438 кг (норма недостачі 1%) = 812 кг;
крім того, вирахувана вага вугілля за відсотком вологості 19,6%, що становить 159 кг = 653 кг.
Згідно з розрахунком вартість вугілля, якого недостає, складає:
6948,22 грн. (ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури № 92893892 від 22.10.2019 та коригуючого рахунку №92978344 від 06.12.2019) х 0,653 т (розмір недостачі) = 4537,19 грн. (вартість недостачі без ПДВ) +907,44 грн ПДВ= 5444,63 грн.
Позивач вважає, що нестача вантажу у вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, що й стало причиною звернення з позовом до суду.
Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача вартості фактичної шкоди, спричиненої позивачу, в зв`язку з неотримання в повному обсязі оплаченого товару.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст.110, 114 Статуту залізниць України зазначив, що відповідач, як перевізник, відповідає за схоронність вантажу з моменту його прийняття до перевезення до видачі вантажоодержувачу; таким чином, оскільки нестача вантажу зафіксована комерційним актом та її фактична кількість перевищує гранично допустиму норму втрати, то перевізник відповідає за фактично спричинені збитки, зокрема за оплачений, але не отриманий вантажоодержувачем товар. При цьому, відсутність своєї вини у нестачі товару згідно зі ст.111 Статуту залізниць України відповідачем не доведено.  Також судом визнано правильним розрахунок позивача щодо спричинених збитків, оскільки останній взяв до уваги відсоток вологості товару - 19,60.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення. 
Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України). 
Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).
Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. 
Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). 
Відповідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст.ст. 610, 614 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,   визначених  змістом  зобов`язання  (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності  її  вини  (умислу  або  необережності),  якщо  інше  не встановлено договором або законом.   Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність  своєї  вини  доводить  особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 924 Цивільного кодексу України регламентовано, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим  немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється   від   її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 105 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами. 
Згідно ст. ст. 110, 111, 113 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли, зокрема, втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція). За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Статтею 314 ГК України передбачено, що перевізник  несе  відповідальність  за втрату,  нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу,  якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.  У   транспортних   кодексах   чи   статутах   можуть  бути передбачені випадки,  коли доведення вини  перевізника  у  втраті, нестачі  або  пошкодженні  вантажу  покладається на одержувача або відправника. За шкоду,  заподіяну при перевезенні  вантажу,  перевізник  відповідає:  у  разі  втрати  або  нестачі вантажу -  в  розмірі  вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00  № 644, визначено, що  вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 
- 2% маси, зазначеної в перевізних документах, для зокрема, вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані;
- 1% маси, зазначеної в перевізних документах, для, зокрема, мінерального палива; коксу; руди залізної і т.ін.
Згідно ст. 130 Статуту залізниць України, пред`явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред`явлення до неї претензії.   Право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. 

Матеріалами справи встановлено, що залізниця без зауважень щодо придатності рухомого складу до перевезення в комерційному відношенні прийняла до перевезення товар у вагоні № 56533870, в якому виявлено нестачу вантажу. 
За нормами ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту приймання до видачі одержувачу. 
Таким чином, з огляду на відсутність доказів, що засвідчують непридатність вагону в комерційному відношенні при прийманні залізницею до перевезення та фактичну нестачу вантажу під час його комісійної видачі одержувачу, з урахуванням норм права, що регламентують відповідальність залізниці за несхоронність доставленого вантажу, обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення вартості фактично оплаченої та не отриманої позивачем продукції (з урахуванням норми нестачі). 
Згідно із залізничною накладною №45189123 від 22.10.2019 на адресу АТ "Запорізький завод феросплавів" відправником ПрАТ "Євраз Южкокс" відправлено горішок коксовий, навалом, у графі 7 "Заяви відправника" міститься посилання, що "вантаж вологий", "вантаж у вологому стані".
Як вже зазначалось вище, відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000  № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) абоу вологому стані.
Порядок оформлення перевізних документів, форми бланків перевізних документів та їх зміст визначають "Правила оформлення перевізних документів", затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5082.
Відповідно до п.1.1. вказаних Правил на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу.
Відповідно до п.1.3 Правил  усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни й доповнення, які вносяться у перевізні документи залізницею, засвідчуються підписом відповідального працівника і штемпелем станції. 
Згідно з п.2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з   додатком 3   до цих Правил.
Відповідно до пояснень, наведених у додатку 3 до вищевказаних Правил у графі 20 накладної "Найменування вантажу" вказується відправником найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів (далі - ЄТСНВ) та, зокрема, відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді).   
Слід зауважити, що зазначення стану вантажу у графі 7, замість графи 20, не впливає на загальний стан зданого до перевезення вантажу та остаточне визначення природної втрати вантажу. 
Таким чином, враховуючи наведені норми права розмір відповідальної нестачі має становити:
1250 кг (маса нестачі)- 875 кг (норма природної втрати - 2% від маси нетто у вагоні 43750 кг)= 375 кг;
6948,22 грн. (ціна за тону, без ПДВ, згідно рахунку-фактури № 92893892 від 22.10.2019 та коригуючого рахунку №92978344 від 06.12.2019) х 0,375 т (розмір відповідальної недостачі) = 2605,58 грн. (вартість недостачі без ПДВ) +521,12 грн ПДВ= 3126,70 грн.
З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково у сумі 3126,70 грн із заявлених 5444,63 грн; в задоволенні позову в частині стягнення 2317,93 грн. слід відмовити з підстав неправильно здійсненого позивачем розрахунку спричинених збитків.
При цьому колегія суддів зазначає, що здійснений позивачем розрахунок, відповідно до якого позивачем із ваги  нестачі вирахувано норму природної втрати вантажу в 1% (для мінерального палива, коксу, руди залізної та ін.) та в подальшому відраховано відсоток вологості, який зазначений у рахунку-фактурі від 22.10.2019 (19,6%), що дорівнює 159 кг, не базується на нормах чинного законодавства, оскільки визначальним для підрахунку є стан, в якому зданий для перевезення вантаж, і від загальної маси нестачі вантажу відраховується лише цей відсоток (1% або 2%), що встановлено п.27 Правил видачі вантажів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги при перевірці рішення в апеляційному порядку знайшли своє підтвердження, що є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області, з прийняттям нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.
Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно            статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Оскільки загальна ціна позову становить 5444,63 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 271, 275, 277, 281, 282-284 ГПК України, суд, -                                                               
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  "Українська  залізниця" в особі Регіональної  філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2020 у справі № 904/2205/20 - задовольнити.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2020 у справі № 904/2205/20 - скасувати.
Прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"  3126,70 грн. -  вартість виявленої нестачі товару та  1207,18  грн. - витрат по  сплаті судового збору. 
В решті позовних вимог - відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 3153,00 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано  19.10.2020.  

Головуючий суддя                                                                                                О.Г. Іванов 

Суддя                                                                                                                          М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                  С.Г. Антонік