Дата документу 21.10.2020 Справа № 333/4233/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/4233/20	Головуючий у 1-й інстанції Михайлова А.В. Повний текст рішення складено 05.08.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/2934/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Кримської О.М.,
за участі секретаря                                Путій Д.В.
особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку,                                  ОСОБА_1 
лікаря-психіатра                                 Пащенка Г.М.
прокурора                                         Шульга Л.М.
заінтересованої особи                          ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року у справі за заявою директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради Паталаха Ф.В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 
ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2020 року директор КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради (надалі – КНП «ОКЗНПД» ЗОР) Паталах Ф.В. звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с.1), в якій просив вирішити питання про госпіталізацію у психіатричну лікарню у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під наглядом психіатра з 2000 року з приводу параноїдної шизофренії. Неодноразово (більш 20 разів) лікувалась стаціонарно з галюцинаторно-параноїдною симптоматикою. В останні роки госпіталізації часті, до декількох раз у році. Багаторазово госпіталізувалася в примусовому порядку. Особа з інвалідністю II групи за психічним захворюванням. У клінічній картині маячні ідеї відносини, отруєння, спрямовані на конкретних осіб (мати). У зв`язку з повною відсутності критики до хвороби амбулаторно лікування не приймає. Остання виписка 14.04.2020 року.
Згідно із заявою матері ОСОБА_2 , «три дні поспіль не приймає їжу, так як вважає, що вона підмішує нейролептики, не спить ночами, відмовляється приймати лікування, призначене лікарем, агресивна, тягнула за волосся, шкрябалась, виказувала погрози на її адресу - нагодувати нейролептиками, знищити, розірвати; виганяє матір з квартири, вважає, що вона не її мати, наполягає на генетичній експертизі, каже, що вона зберігає героїн у холодильнику, займається наркобізнесом».
У зв`язку з чим, мати викликала бригаду швидкої медичної допомоги. 04.08.2020 року о 02.30 доставлена в приймальне відділення КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, оглянута черговим лікарем-психіатром приймального відділення, який кваліфікував стан, як загострення тяжкого психічного розладу з агресивними тенденціями. Госпіталізована у примусовому порядку як особа, яка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.
04.08.2020 року о 12.00 годині оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що пацієнтка страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з формуванням психопатоподібного, параноїдного дефекту. Параноїдний синдром, агресивні дії на адресу матері. Враховуючи реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, внаслідок тяжкого психічного розладу, та згідно зі ст. 14, ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви визначено суддю суду першої інстанції Михайлову (а.с. 4) та присяжних Грицаєнко В.Д., Колот О.С. (а.с. 5-6).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 7) відкрито провадження у цій справі.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року (а.с. 11-12) заяву директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради Паталаха Ф.В. у цій справі задоволено.
Госпіталізовано у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до психіатричного закладу – КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 10-А.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні,  ОСОБА_1  у своїй апеляційні скарзі (а.с. 13) просила рішення суду першої інстанції скасувати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Маловічко С.В. (а.с. 18).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 31 серпня 2020 року (а.с.19), справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції (а.с. 21) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 16 вересня 2020 року (а.с. 41), не відбувся через неявку у судове засідання в режимі відеоконференції  ОСОБА_1 , як особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, яка згідно із поясненнями лікаря – психіатра ОСОБА_3 була виписана із лікарні 09.09.2020 року у зв`язку із поліпшенням стану її здоров`я, доказів останнього саме у даному судовому засіданні він надати не може, потрібний відповідний запит суду з приводу цього та час для виконання останнього, та був відкладений в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання лікаря-психіатра Пащенка Г.М. (ухвала а.с. 43), витребувано у лікарні виписний епікриз відносно ОСОБА_1 .
12 жовтня 2020 року на адресу апеляційного суду КНП «ОКЗНПД» ЗОР надійшла копія виписного епікризу відносно ОСОБА_1 за період з 04.08.2020 року по 09.09.2020 року (а.с. 63-65).
В автоматизованому порядку суддями Кочетковою І.В. і Кримською О.М. у цій справі замінено суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.с. 66-67).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що з 06.10.2020 року ОСОБА_1 знов знаходиться на примусовому лікуванні у КНП «ОКЗНПД» ЗОР на підставі вже іншого рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року в іншій справі ЄУН 333/5537/20, яке є у доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , як особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вищезазначену заяву про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги у примусовому порядку, керувався ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. ст. 339-342 ЦПК України та виходив із наявності підстав для задоволення останньої.
Оскільки, згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.
Як встановлено з висновку комісії лікарів-психіатрів від 04.08.2020 року (а.с.2), пацієнтка ОСОБА_1 страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу з формуванням психопатоподібного, параноїдного дефекту. Параноїдний синдром, агресивні дії на адресу матері. Враховуючи реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, внаслідок тяжкого психічного розладу, та згідно зі ст. 14, ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусова госпіталізація доцільна. Лікування можливе тільки в умовах закладу з надання психіатричної допомоги.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , як особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію останньої, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України та правильно встановив, що у цій справі наявні правові підстави, передбачені ст. ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», для задоволення заяви директора КНП «ОКЗНД» ЗОР ОСОБА_4 про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 в стаціонарних умовах, так як остання внаслідок тяжкого психічного розладу виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, зокрема матері останньої – ОСОБА_2 (висновок комісії лікарів – психіатрів від 04.08.2020 року а.с. 2).
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 , як особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку. 
В силу вимог ст. 81 ч. 7 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Такими доказами у цій справі є:
- виписний епікриз КНП «ОКЗНПД» ЗОР відносно ОСОБА_1 за період з 04.08.2020 року по 09.09.2020 року (а.с. 63-65), за змістом якого: ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи за психічним захворюванням, діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з формуванням психатоподібного, параноїчного дефекту, параноїчний синдром», вперше змінилася в поведінці в 1998 році, надалі неодноразово, більше 20 разів лікувалася стаціонарно, захворювання протікає безперервно, часто буває агресивною по відношенню до матері, звинувачує матір у тому, що вона «підсипає якийсь білий порошок їй у їжу», має реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, зокрема матері ОСОБА_2 тощо;
- та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року в іншій справі ЄУН № 333/5537/20 за заявою директора КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради Паталаха Ф.В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 (витяг із Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с. 68-71), на підставі якого ОСОБА_1 перебуває на примусового лікуванні під час розгляду цієї справи апеляційним судом та яке не є предметом апеляційного перегляду у цій справі.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , як особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 339-342, 367-368, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 23.10.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Кримська О.М.