ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004301 пров. № А/857/6336/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В.,
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача                     Луньо Б.М.
представник відповідача                    Дяків Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1    на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мартинюк .В.Я., м.Львів, спрощене провадження) від 21 квітня 2020 року у справі 1.380.2019.004301 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, –

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом ло Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – Головне управління ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії щодо виплати із 01.01.2018 року 50%, а із 01.01.2019 року -75% суми його підвищення пенсії та зобов`язати відповідача виплачувати 100% суми підвищення пенсії, перерахованої згідно зі ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб», починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням проведених виплат та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія. Вважав, що цією або іншою нормою вказаного Закону, який у спірних правовідносинах є спеціальним, не передбачено можливість сплати пенсії частинами у майбутньому та/або із застереженнями про наявність фінансування. За таких обставин, на думку позивача, має право на виплату пенсії у повному розмірі 100% з дня проведення її перерахунку 01 січня 2018 року без відтермінування, передбаченого п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року за №103 «Про перерахунок пенсії особам, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року позов задоволено частково:
-          визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо виплати ОСОБА_1  з 05.03.2019 року по 14.08.2019 року 75% суми його підвищення пенсії,   перерахованої згідно зі ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб»;
-          зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 за період з 05.03.2019 року по 14.08.2019 року 100% суми його підвищеної пенсії, перерахованої згідно зі ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб» з урахуванням виплачених сум;
-          в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати оскаржене судове рішення частково, в частині вимог, в задоволені яких судом відмовлено, та прийняти нове, яким у цій частині позов задовольнити.
В обґрунтування вимоги апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції протиправно відмовив йому у задоволенні вимог щодо стягнення компенсації втрати частини доходів, оскільки це прямо передбачено нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, позивач вважав, що суд першої інстанції, застосувавши неналежну правову позицію Верховного Суду протиправно відмовив у задоволенні його вимог за період з 01 січня 2018 року.
У відповідь на апеляційну скаргу позивача, відповідач подав відзив, в якому заперечив проти вимог апеляційної скарги, просить залишити їх без задоволення
Позивач у судовому засіданні вимоги скарги підтримує,просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог заперечує, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін з огляду на наступне.
ОСОБА_1 з 17.03.1995 року призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 85% грошового забезпечення.
Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року за №103 «Про перерахунок пенсії особам, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу із 01.01.2018 року виплачувалось 50% різниці між розміром перерахованої та розміром отримуваної до цього перерахунку, а із 01.01.2019 року виплачується у розмірі 75% різниці між розміром перерахованої та розміром отримуваної до цього перерахунку.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 01.08.2019 року за №3553/К-20/11.03-06 відмовило ОСОБА_1 у виплаті призначеної з 01 січня 2018 року пенсії у повному обсязі.
Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку з проведеним перерахунком пенсії позивача на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року за №103 «Про перерахунок пенсії особам, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, позивач не погоджується із тим, що з 01.01.2018 року йому виплачувалось 50% різниці між розміром перерахованої та розміром отримуваної до цього перерахунку пенсії, а із 01.01.2019 року виплачується така у розмірі 75% різниці між розміром перерахованої та розміром отримуваної до цього перерахунку.
Враховуючи правові позиції Верховного Суду та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року по 14.08.2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, є протиправними. Водночас, щодо решти вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання нечинними пунктів 1,2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 не може мати наслідком визнання протиправними дій відповідача за період до 05.03.2019 року, оскільки цей факт не розповсюджує свою дію на правовідносини, що склалися до набрання судовим рішенням законної сили. Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про компенсацію втрати частини доходів, оскільки така застосовується лише на нараховані та фактично виплачені доходи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступні міркування. При цьому, апеляційний суд наголошує, що згідно норми ст.308 Кодексу адміністративного судочинства перевірка висновків суду першої інстанції здійснюється в межах доводів апеляційної скарги, тому такі висновки досліджуються лише в частині вимог, в задоволенні яких було відмовлено.
Відповідно до ч.4ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»(у редакції чинній з 01 січня 2017 року), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
З такого законодавчого регулювання слідує, що Кабінету Міністрів України делеговано право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсії звільненим із служби військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3статті 116 Конституції України.
З метою реалізації положень ч. 4ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб`Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103).
Відповідно до п. 1 вказаної постанови постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб`до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Згідно з п. 2 цієї  постанови  виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
Так, з матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі те, що починаючи з 01 січня 2018 року виплата перерахованої пенсії позивача здійснювалася поетапно у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 %; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 - 75 % суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.
12 грудня 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/3858/18, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до ч.2ст.255 КАС України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року набрало законної сили 05 березня 2019 року.
Частиною 2 статті 265 КАС України передбачено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, положення пунктів 1, 2постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року №103та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратили чинність з 05 березня 2019 року.
Вищевказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 09.04.2020 року по справі №640/19928/18, а також в рішенні Верховного Суду від 16.08.2019 року по справі №160/3586/19, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що у зв`язку із скасуванням пункту 2  постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103  рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №2826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано, відтак з цієї дати пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії.
Що стосується позовних вимог в частині нарахуванням і виплати компенсації втрати частини доходів, то суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".
Відповідно до статті 1 вказаного Закону, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Стаття 2 цього ж Закону визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами відповідно до даного Закону слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ч.2 ст.2 Закону).
Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до ст.4 Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів.
При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Таким чином, вищевказаний Закон пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
З наведених норм убачається, що компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені доходи, однак, в даному випадку,   виплата пенсії здійснювалася у порядку, визначеному постановами Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 та від 14.08.2019 року за №804.
Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновкам, викладеним у рішенні Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі за №404/6317/16-а,   а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такі висновки при вирішенні даної справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строки виплати пенсії позивачу не були порушені, у зв`язку з чим відсутні підстави для виплати компенсації за втрачену частину доходів (пенсії).
Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст.  243,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1    залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі 1.380.2019.004301 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020 року