Справа № 754/4915/13-ц                                                 Головуючий 1 інстанція- Грегуль О.В.
Провадження № 22-ц/824/11447/2020                 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
19 листопада 2020 року                                                                                м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  судді               Савченка С.І.,
            суддів                                     Мережко М.В., Верланова С.М.,
за участю секретаря              Вергелес О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 28 грудня 2019 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2019 року заявник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником, яку мотивував тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21 травня 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» борг за кредитним договором № СL-001/432/2006 від 07 вересня 2006 року у розмірі 167182,71 грн. та 1671,83 грн. судового збору.
Вказував, що 26 венресня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 5-09/18, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором СL-001/432/2006 від 07 вересня 2006 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 , та передав йому усі документи.Отже,відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України до заявникаперейшли усі права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У зв`язку із наведеним, просив замінити стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 28 грудня 2019 року заява задоволена. Замінено стягувача у виконавчому провадженні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, відповідач ОСОБА_1  подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального і неправильне
                                                                        -  2  -
застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що справа розглянута у його відсутність, він не був повідомлений про існування судового процесу і як наслідок був позбавлений можливості захищатися в суді. Окрім того, заявник не надав доказів і такі у справі відсутні про отримання ним прав вимоги за кредитним договором, зокрема не надав ні копії акту приймання-передачі реєстру боржників, ні платіжний документ на підтвердження сплати коштів у сумі 443500 грн. Суд не врахував, що заявник просить замінити стягувача у виконавчому провадженні, не надавши доказів його звернення з виконавчим листом до органу примусового виконання та відкриття виконавчого провадження.
Заявник ТОВ «Вердикт Капітал» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно  задоволив його заяву за замінив стягувача, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду не з`явився, причин неяви не повідомив.
В день розгляду справи 19 листопада 2020 року від його пердставника адвоката Коротя Р.О. електронною поштою до суду надійшло клопотання про оголошення перерви у розгляді справи у зв`язку із його хворобливим самопочуттям. 
Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.
Суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника відповідача з таких міркувань.
По-перше, посилаючись на неможливість явки до суду, представник відповідача не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів про те, що на даний час він хворіє, чи що звернувся до лікаря і отримав лікарняний, що у свою чергу могло б свідчити про перешкоди у явці до суду. 
По-друге, колегія суддів враховує, що це вже друга заява представника відповідача, який раніше вже подавав заяву аналогічного змісту про відкладення, яка судом задоволена.
По-третє, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. 
Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Дана заява не знаходить свого вирішення близько року, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.
                                                            -  3  -
І по-п`яте, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що відповідач подав апеляційну скаргу, в якій грунтовно і змістовно виклав свою позицію щодо незаконності і необгрунтованості судової ухвали, а Київський апеляційний суд створив учасникам процесу в даній справі належні умови для ознайомлення із рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів.
З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, а вказані у його заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.
Представник ТОВ «Вердикт Капітал» адвокат Цермолонський І.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.             
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Відповідно до положень ч.3 ст.442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб, неявка яких не є перешкодою для вирішення питання.
Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність боржника  ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.
Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність боржника ОСОБА_1 , який не повідомлений про дату, час і місце засідання суду.
Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і
                                                                        -  4  -
основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції. Розглянувши справу у відсутність боржника  ОСОБА_1 , який взагалі не повідомлявся про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило боржника висунути свої заперечення і доводи проти заяви.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Вирішуючи питання про заміну сторони виконачого провадження, колегія суддів вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.   
Відповідно до положень ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).
Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.115 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. 
Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21 травня 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» борг за кредитним договором № СL-001/432/2006 від 07 вересня 2006 року у розмірі 167182,71 грн. та 1671,83 грн. судового збору.
Також встановлено, що 26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і
                                                                        -  5  -
ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 5-09/18, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором СL-001/432/2006 від 07 вересня 2006 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 , та передав усі документи. 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
За таких обставин, враховуючи, що до ТОВ «Вердикт Капітал» після укладення із ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору про відступлення прав вимоги перейшло право вимоги у спірних правовідносинах і заявник є новим кредитором боржника ОСОБА_1 ,колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для заміни сторони виконавчого провадження і задоволення заяви.
При цьому колегія суддів виходить з того, що заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесую У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом того факту, що заявник просить замінити стягувача у виконавчому провадженні, не надавши доказів його звернення з виконавчим листом до органу примусового виконання та відкриття виконавчого провадження колегія суддів відхиляє як необгрнутовані з таких міркувань.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ст.442 ЦПК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Виходячи із цих норм у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. 
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15  Закону України «Про
                                                                        -  6  -
виконавче провадження» та ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.
Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10.
Такі ж висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09, де Верхосний Суд вказав, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма ст.442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що статусу стягувача і боржника сторони набувають лише за наявності відкритого виконавчого провадження, а саме правонаступництво можливе лише  моменту відкриття виконавчого провадження, є безпідставні. 
Окрім того, відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що
                                                                        -  7  -
передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав юдини і основоположних свобод.
Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким чином, вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявник не надав доказів і такі у справі відсутні про отримання ним прав вимоги за кредитним договором, зокрема не надав копії акту приймання-передачі реєстру боржників, ні платіжний документ на підтвердження сплати коштів у сумі 443500 грн. спростовуються матеріалами справи, зокрема доданими до заяви про заміну сторони наступними документами: договором факторингу (а.с.72-77), договором про участь у конкурсі (а.с.78-81), реєстром боржників (додаток № 1 до договору факторингу а.с.70-71), виконавчими листами (а.с.66-69), актом приймання-передачі реєстру боржників.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що заявник ТОВ «Вердикт Капітал» уклав договір факторингу за результатами проведеного ТОВ «ОТП Факторинг Україна» конкурсу для визначення переможця на укладення  договору (а.с.78-81). 
Посилання скаржника на недоведеність сплати новим кредитором коштів у сумі 443500 грн. не мають правового значення для оцінки обгрунтованості заяви нового кредитора, оскільки згідно п.14.1 догвоору факторингу він набирає чинності з моменту його укладання, а не перерахування  коштів. як помилково вважає скаржник.
Відхиляючи даний довід коелгію ясуддів враховуєположення ст.204 ЦК Укураїни, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. В установленому законом порядку договір факторингу, укладений 26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ТОВ «Вердикт Капітал», недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржником не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстав немає.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 372/5269/13-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.
Решта доводів апеляційної скарги врахована апеляційним судом при скасуванні ухвали суду.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
-  8  -
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 28 грудня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задоволити.
Замінити сторону виконавчого провадження стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі № 754/4915/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий   

Судді: