Номер провадження: 22-ц/813/4777/20 
Номер справи місцевого суду: 521/11991/19
Головуючий у першій інстанції Мурзенко  М. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
У липні 2019 року представник ОСОБА_1 – адвокат Доніна Л.А. звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку загальною площею 42,3, що розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого 03.06.2019 р. Фроловою Р.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 1014 та договору купівлі-продажу Ѕ частини вказаного житлового будинку, посвідченого 03.06.2019 р. Фроловою Р.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 1015.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичив відповідачу грошові кошти, проте відповідач вчасно борг не повернула, у зв`язку із чим позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси, оспорювані договори укладені з метою уникнення ОСОБА_2 відповідальності за грошовими зобов`язаннями перед позивачем, є фіктивними, укладені з метою обходу чинного законодавства з огляду на відсутність кадастрового номеру земельної ділянки.
Також представник позивача в порядку застосування наслідків недійсності правочинів, просить скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис № 31828050 про право власності ОСОБА_3 на 1/2 житлового будинку загальною площею 42,3, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , внесені на підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Фролової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47166959 від 03.06.2019р.; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: запис № 31827566 про право власності ОСОБА_3 на Ѕ житлового будинку загальною площею 42,3, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , внесені на підставі рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Фролової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 47166351 від 03.06.2019р.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено матеріали справи та не встановлено всіх обставин справи.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
У судове засідання, призначене на 28 жовтня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
28 жовтня 2020 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Дячука П.М., який діє в інтересах ОСОБА_3 , надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності сторони відповідача.
28 жовтня 2020 року від адвоката Доніної Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивовано тим, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 №641 (із наступними змінами та доповненнями) введено карантинні обмеження з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 залежно від епідемічної ситуації в регіоні або районі чи місті обласного значення. З 12 жовтня 2020 року у м. Одесі визначено «помаранчевий» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.
Розглянувши вказані клопотання, судова колегія дійшла до висновку про відмову у їх задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Поважність причин неявки позивача та його представника судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.
Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 28 грудня 2020 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №520/12445/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 19), позивачу відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на належність майна, на яке просив накласти арешт позивач, іншій особі, що підтверджується копією відповідної ухвали (а.с. 22).
03 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено оспорювані договори купівлі-продажу, відповідно до яких ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями зазначених договорів (а.с. 125-126, 137-138), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 25-27).
З зазначених договорів вбачається, що покупцем ОСОБА_3 сплачені продавцеві ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 562 590 грн. (п. 4), сторони підтвердили, що укладення вказаних договорів вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (п. 6), договори укладено за згодою дружини покупця (п. 11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу (фраудаторний правочин).
Такий договір може бути визнаний недійсним, якщо його сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, укладаючи договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. 
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Аудіозапис розмови, доданий стороною позивача до позовної заяви, дійсно не міг бути взятий судом першої інстанції до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до положень статей 31, 32 Конституції України, статей 270, 306 ЦК України кожному гарантується право на недоторканість особистого життя, право на таємницю телефонних розмов; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Суду першої інстанції не надано доказів наявності згоди відповідача ОСОБА_2 на здійснення запису телефонної розмови з позивачем та її поширення, підтвердження відповідача ОСОБА_2 щодо автентичності здійсненого запису, у зв`язку із чим такий доказ не може вважатись допустимим та достовірним в розумінні ст. 78, 79 ЦПК України.
Таким чином, позивачем не надано суду першої інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно свідчили про фіктивність укладених між відповідачами спірних договорів або про зловживання ними своїми правами та укладення зазначених договорів виключно з метою ухилення від звернення стягнення на майно відповідача ОСОБА_2 .
Також судом першої інстанції вірно відхилено доводи сторони позивача про укладення вказаних договорів з метою обходу чинного законодавства з огляду на відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, оскільки чинне законодавство не містить заборони на укладення договору купівлі-продажу частини будинку без визначення її в натурі.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно не вбачав правових підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дрішлюк