П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року                                                                     місто Київ
 
справа № 756/10787/17
апеляційне провадження № 22-ц/824/10100/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого Головачова Я.В.,
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Диби О.В. від 2 червня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  
 
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заява мотивована тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від   20 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2010 року № б/н в розмірі 18 140 грн.      27 коп. та судовий збір в розмірі 1 600 грн.
30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 добровільно виконала рішення суду та перерахувала визначені у рішенні Оболонського районного суду міста Києва від  20 серпня 2018 року грошові кошти на розрахунковий рахунок ПАТ КБ "Приватбанк".
Проте у серпні 2019 року ПАТ КБ "Приватбанк" отримало виконавчі листи по вказаній справі та пред`явило їх для примусового виконання до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. 
Посилаючись на те, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від          20 серпня 2018 року виконано в добровільному порядку, ОСОБА_1 просила зупинити виконавче провадження № 60622613; визнати виконавчий лист № 756/10787/17, виданий Оболонським районним судом міста Києва від 21 серпня 2019 року таким, що не підлягає виконанню; витребувати з Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві виконавчий лист      № 756/10787/17; стягнути з АТ КБ "Приватбанк" витрати на правничу допомогу.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 2 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 756/10787/17, виданий Оболонським районним судом міста Києва від 21 серпня
2019 року, у цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В іншій частині вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявником не доведено факт добровільного погашення заборгованості за кредитним договором від 18 серпня 2010 року  № б/н в розмірі 18 140 грн. 27 коп., а судове рішення є необґрунтованим.
Ухвала суду в частині відмови у зупиненні виконавчого провадження, відмови у витребуванні виконавчого листа та відмови у стягненні витрат на правничу допомогу учасниками справи не оскаржується, а тому в силу статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що суд правильно встановив обставини справи та наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Також просив суд стягнути з АТ КБ "Приватбанк" витрати на правничу допомогу в сумі 19 000 грн.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. 
Представник АТ КБ "Приватбанк" в суд апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи банк повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України неявка представника не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом установлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від       20 серпня 2018 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" (в подальшому перейменовано на АТ КБ "Приватбанк") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2010 року № б/н в сумі 18 140 грн.      27 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 7 336 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 9 463 грн. 91 коп., фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 840 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судовий збір в розмірі 1 600 грн.
30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 перераховано на розрахунковий рахунок ПАТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 18 140 грн. 27 коп. з призначенням платежу "погашення заборгованості згідно рішення суду №756/17087/17 від 20 серпня 2018 року, платник ОСОБА_1 ", а також грошові кошти в розмірі 1 600 грн. Дані обставини підтверджуються копіями відповідних квитанцій (том 1 а.с.218).
На примусове виконання рішенням Оболонського районного суду міста Києва від       20 серпня 2018 року, представнику ПАТ КБ "Приватбанк" видано два виконавчі листи від      21 серпня 2019 року, які в подальшому пред`явленні до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статі 129 Конституції України, статі 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до статі 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
За положеннями статей 1 та 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється  дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з частиною 2 статі 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Установивши, що 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 виконано зобов`язання (рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року) в добровільному порядку поза межами виконавчого провадження, суд дійшов правильного висновку щодо визнання виконавчого листа № 756/10787/17, виданого Оболонським районним судом міста Києва від 21 серпня  2019 року, таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, матеріалам справи не відповідають, а тому відхиляються колегією суддів. 
Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.
            Щодо стягнення з АТ КБ "Приватбанк" витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої1 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 12 вересня 2019 року № 12-09/19; копію додатку № 9 від 22 липня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 12 вересня 2019 року № 12-09/19; копію акту виконаних робіт № 9 до додатку № 9 до договору про надання правової допомоги від 12 вересня 2019 року № 12-09/19; копію свідоцтва  про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію платіжного доручення від 23 липня 2020 року @PL899032, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила АО "А-Адвокат" 6 000 грн. згідно  додатку № 9 від 22 липня 2020 року до договору № 12-09/19 від 9 вересня 2019 року (том 2 а. с. 84, 91-94).
Аналізуючи наведені докази, враховуючи, що судове рішення ухвалено на користь заявниці, а апеляційну скаргу банку залишено без задоволення, колегія суддів вважає, що заявником доведено понесення витрат за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн., які підлягають стягненню з АТ КБ "Приватбанк". Підстав для зменшення вказаної суми колегією суддів не встановлено.
При цьому витрати на правничу допомогу понесені заявницею в суді першої інстанції не є предметом розгляду даної апеляційної скарги, а тому така вимога колегією суддів не розглядається.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 2 червня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 1 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                                                                Я.В. Головачов
 
Судді:                                                                                                           І.М. Вербова
 
                                                                                                                      О.В. Шахова