ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/448/20 Справа № 199/7509/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року Державна іпотечна установа звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог Державна іпотечна установа посилалася на те, що 30 серпня 2006 року між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №003/06-ФЛ/06, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було видано кредит в сумі 55000 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 12% річних та кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2026 року. У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та ОСОБА_2 30 серпня 2006 року було укладено договір поруки №033/06/02/06. 11 лютого 2015 року між банком та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, який відповідно до умов п.2.1 набув чинності 17 вересня 2015 року в частині відступлення банком та набуття Державною іпотечною установою права вимоги за кредитним договором та договором поруки. Свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків позичальник належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 03 вересня 2018 року утворилася заборгованість в сумі 686 207 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 361 040 грн. 72 коп., заборгованість по відсотках в сумі 130 335 грн. 70 коп., інфляційні витрати в сумі 71 802 грн. 23 коп., пеня в сумі 123 028 грн. 95 коп. На підставі викладеного, Державна іпотечна установа просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року у розмірі 686 207 грн. 60 коп.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В апеляційній скарзі Державна іпотечна установа просить рішення суду від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
       Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.
       Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З матеріалів справи вбачається, 30 серпня 2006 року між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №003/06-ФЛ/06, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 55000 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 12% річних та кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2026 року (т.1 а.с.12-16).
Відповідно до п.3.1 кредитного договору видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмово заяви позичальника, за погодженням з банком.
Згідно з п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 10 серпня 2026 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.
Позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного ауїтентного платежу, розмір якого за цим договором становить 613,17 доларів США.
Також, між баком та ОСОБА_1 був підписаний додаток №1 до кредитного договору №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року, який містить графік зниження розміру заборгованості за кредитом (т.1 а.с.17-19).
       У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 30 серпня 2006 року між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №033/06/02/06 (т.1 а.с.26, 27).
11 липня 2007 року додатковою угодою до кредитного договору розмір щомісячного ануїтетного платежу встановлено на рівні 218,98 доларів США та розмір комісійної вигоди 0,15% (т.1 а.с.20).
Крім того, між банком та ОСОБА_1 був підписаний додаток №2 до кредитного договору №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року, який містить оновлений графік зниження розміру заборгованості за кредитом (т.1 а.с.21-24).
       Позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
       З наданих позивачем довідки та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року станом на 03 вересня 2018 року становить 686 207 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 361 040 грн. 72 коп., заборгованість по відсотках в сумі 130 335 грн. 70 коп., інфляційні витрати в сумі 71 802 грн. 23 коп., пеня в сумі 123 028 грн. 95 коп. (т.1 а.с.8-11).
       Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується.
       У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 та виникненням заборгованості за кредитним договором, первісний кредитор - ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” скористався своїм правом, передбаченим п.3.4 кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувшись до позичальника з письмовою вимогою від 31 грудня 2014 року про дострокове погашення кредиту, нарахованих відсотків та неустойки (т.1 а.с.84).
       Вказану вимогу було отримано позичальником ОСОБА_1 у приміщенні ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” у м.Дніпро - 31 грудня 2014 року та ОСОБА_1 була надана суду копія цієї вимоги. 
       11 лютого 2015 року між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, який відповідно до умов п.2.1 набув чинності 17 вересня 2015 року в частині відступлення банком та набуття позивачем права вимоги за кредитним договором та договором поруки (т.1 а.с.28-31).
       Державна іпотечна установа, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, 02 жовтня 2018 року, просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості у розмірі 686 207 грн. 60 коп. (а.с.1-6).
       05 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності у даній справі (т.1 а.с.80-83).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи, суд першої інстанції посилався на пропуск позивачем строків позовної давності у даній справі, про застосування яких просив відповідач, однак погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки суд дійшов них через неповне з”ясування обставин, що мають значення справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
       У справі встановлено, 30 серпня 2006 року між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №003/06-ФЛ/06, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 55000 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 12% річних та кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2026 року (т.1 а.с.12-16).
Між банком та ОСОБА_1 був підписаний додаток №2 до кредитного договору №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року, який містить оновлений графік зниження розміру заборгованості за кредитом (т.1 а.с.21-24).
У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 30 серпня 2006 року між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №033/06/02/06 (т.1 а.с.26, 27).
       Позичальник ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором у зв`язку з чим виникла заборгованість.
       З наданих позивачем довідки та розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року станом на 03 вересня 2018 року становить 686 207 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 361 040 грн. 72 коп., заборгованість по відсотках в сумі 130 335 грн. 70 коп., інфляційні витрати в сумі 71 802 грн. 23 коп., пеня в сумі 123 028 грн. 95 коп. (т.1 а.с.8-11).
       Матеріалами справи підтверджується факт того, що у ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість 
       ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” 31 грудня 2014 року звернувся до позичальника ОСОБА_1 з письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту, нарахованих відсотків та неустойки і вказана вимога була отримана позичальником (т.1 а.с.84).
       11 лютого 2015 року між ТОВ Банк “Фінанси та Кредит” та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги, та 02 жовтня 2018 року Державна іпотечна установа звернулися до суду із вказаними позовними вимогами і просили суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості у розмірі 686 207 грн. 60 коп.
       Відповідач ОСОБА_1 просив суд застосувати строки позовної давності у даній справі. 
       Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
       Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
       Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Однак, як вбачається з виписки по особовому рахунку остання проплата за відсотками була здійснена ОСОБА_1 19 жовтня 2015 року у розмірі 165, 44 доларів США (т.2 а.с. 149).
       Із позовними вимогами у даній справі Державна іпотечна установа звернулися до суду 02 жовтня 2018 року (т.1 а.с.1-6).
       Отже, строк дії кредитного договору визначено — до 10 серпня 2026 року, та враховуючи, що після направлення банком 31 грудня 2014 року позичальнику письмової вимоги про дострокове погашення кредиту, нарахованих відсотків та неустойки, позичальником ОСОБА_1 19 жовтня 2015 року було здійснено відповідний платіж на погашення відсотків за кредитним договором, а із позовною заявою у справі позивач звернувся до суду 02 жовтня 2018 року, тому позивачем у даній справі не було пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками, що утворилася станом на 03 вересня 2018 року.
       Стосовно вимог про стягнення пені, слід зазначити, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
       Із позовними вимогами позивач звернувся до суду 02 жовтня 2018 року та просив суд стягнути з відповідачів пеню, згідно наданого розрахунку заборгованості, у розмірі 123 028 грн., що утворилася станом на 03 вересня 2018 року, а саме за період часу з 10 серпня 2017 року по 10 серпня 2018 року (т.1 а.с.10).
       Враховуючи, що відповідач просив суд про застосування строків позовної давності у даній справі, та річний строк позовної давності щодо стягнення пені має становити — з 02 жовтня 2017 року по 10 серпня 2018 року (в межах заявлених вимог), розмір пені, який підлягає стягненню з відповідачів, в межах річного строку позовної давності, становить - 114 532 грн. 01 коп. 
       Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат слід зазначити, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
       За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
       У справі встановлено, відповідач  ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року та станом на 03 вересня 2018 року має заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту в сумі 361 040 грн. 72 коп., заборгованість по відсоткам в сумі 130 335 грн. 70 коп.
        ОСОБА_2 , як поручитель за кредитним договором, є солідарним боржником.
       Тому, позовні вимоги в частині стягнення інфляційні втрат в сумі 71 802 грн. 23 коп., відповідно до ст. 625 ЦК України, є обґрунтованими.
       Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи – задовольнити частково.
       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором — скасувати.
       Позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
       Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (ЄДРПОУ 33304730) заборгованість за кредитним договором №003/06-ФЛ/06 від 30 серпня 2006 року, що утворилася станом на 03 вересня 2018 року та яка складається із: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 361 040 грн. 72 коп., заборгованість по відсоткам у розмірі - 130 335 грн. 70 коп., пеня у розмірі - 114 532 грн. 01 коп., інфляційні втрати у розмірі - 71 802 грн. 23 коп.
       В іншій частині позовних вимог — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (ЄДРПОУ 33304730) судовий збір у розмірі по 5 146 грн. 56 коп. з кожного.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 
Судді