У Х В А Л А
07 жовтня 2020року
м. Київ
справа № 320/3846/19
провадження № 61-3066ск 20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Цимбалюк Михайлом Григоровичем на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
В травні 2019 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8991635611                                            від 10 лютого 2017 року.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року, яке залишене без змін постановою Запорізького апеляційного суду                                від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором №8991635611 від 10 лютого 2017 року                                                                               у розмірі 111 455 гривень 79 копійок, з яких: заборгованість за тілом                                           кредиту - 89 775,76 гривень; заборгованість за відсотками - 21 680,03 гривень, а також судовий збір у розмірі 1 671 гривня 83 копійки. 
10 лютого 2020 року, засобами поштового зв`язку, до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Цимбалюк М. Г. на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, у якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Скаржнику необхідно було надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт ( абзац та\або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подачі цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав), а також надати документ, що підтверджує його сплату та відмітку про його зарахування.
На виконання вимог ухвали, 23 вересня 2020 року ОСОБА_1  надав уточнену касаційну скаргу, в якій зазначив як підставу касаційного оскарження частину 3         статті 411 ЦПК України.
Також, в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 висловив клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. 
Клопотання обґрунтовано тим, що розмір судового збору є значним та, враховуючи, що на всій території України встановлено карантин, його сплата вплине на його майновий стан. 
3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Аналіз змісту статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що відповідачі у справі не є суб`єктами, на яких поширюється дія цієї правової норми, оскільки вона стосується лише позивачів.
Разом з тим інших правових підстав для відстрочення або зменшення розміру судового збору заявнику за подання касаційної скарги законом не передбачено. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
ОСОБА_1 не навів аргументів і не надав доказів на підтвердження скрутного фінансового стану, зокрема відомостей про його доходи, наявність рухомого або нерухомого майна та їх обсягу, цінних паперів, можливості розпоряджатися ними. Сам по собі факт введення карантину на території України не підтверджує тієї обставини, що скаржник не може сплатити судовий збір . 
Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у ОСОБА_1 пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду касаційної інстанції                      (за умови виконання вимог закону щодо оплати касаційної скарги судовим збором) у цій справі дотримано. Судом не було створено заявнику незаконних перешкод в доступі до правосуддя.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
У відповідності до частин 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Крім цього, Верховний Суд враховує постанову пленуму Вищого спеціалізованого  суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року                  № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення»                                                 строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК), Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК).
Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
А тому, невиконання скаржником пункту 3 частини 4 статті 392 ЦПК України порушує розумні строки та права іншої сторони на рівність у цивільному судочинстві.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув повністю недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Отже, оскільки ОСОБА_1 не виконав повністю вимоги ухвали Верховного Суду                                      від 28 лютого 2020 року та приписи ст. 392 ЦПК України, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Керуючись статтею 8 Закону України «Про судовий збір», статями 136, 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання  ОСОБА_1  про відстрочення сплати судового збору.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Цимбалюк Михайлом Григоровичем на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         В. М. Сімоненко