Постанова
Іменем України 
10 грудня 2020 року
м. Київ
Справа № 320/2380/17-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/807/1866/19
Провадження № 51 – 1408 км 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                ОСОБА_1 ,
суддів:                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю: 
секретаря судового засідання        ОСОБА_4 ,
прокурора                                             ОСОБА_5 ,
засудженого                                        ОСОБА_6 ,
його захисника                                   адвоката ОСОБА_7 ,   
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080140005816 від 24 листопада 2015 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Генджа Азербайджану, громадянина Азербайджану, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за ст. 121 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року щодо нього. 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 жовтня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8            3 713 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, 70 000 гривень – моральної  шкоди та 15 714 гривень витрат на правовому допомогу.   
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 
24 листопада 2015 року приблизно 00 годин 20 хвилин біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Гоголя, 107, в ході сварки з ОСОБА_8 наявним при ньому ножем умисно завдав потерпілому один удар в область тулуба, заподіявши ножове поранення передньої черевної стінки з проникненням у черевну порожнину та дотичним пошкодженням сальника, яке призвело до необхідності проведення хірургічної операції і первинної обробки рани, лапаротомії, ревізії, дренування черевної порожнини, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Вироком Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 у частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 за ст. 121 ч. 1 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Виключено посилання суду на обставини, які пом`якшують покарання, – щире каяття та активне сприяння встановленню істини у справі.    
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.  
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок апеляційного суду щодо нього та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що суд першої інстанції правильно врахував дані про його особу, обставини, які пом`якшують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Вважає висновки суду апеляційної інстанції про виключення обставин, які пом`якшують покарання, неправильними. Звертає увагу на те, що під час судового розгляду він неодноразово приносив свої вибачення потерпілому, його матеріальне становище не давало йому змоги відшкодувати заподіяну шкоду, на сьогодні від відшкодував матеріальну шкоду, на його утриманні перебуває малолітня дитина, він має хронічне захворювання, а його батько має онкологічне захворювання та потребує догляду.    
Заперечень на касаційну скаргу засудженого від учасників судового провадження не надходило.                  
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги засудженого, вважали її обґрунтованою та просили задовольнити.    
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і просила залишити її без задоволення, а судове рішення – без зміни.
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 121 ч. 1 КК України, а також вирішення цивільного позову в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Апеляційний суд висновок про безпідставність посилань суду першої інстанції на щире каяття та активне сприяння встановленню істини у справі як на обставини, які пом`якшують покарання, належним чином мотивував, навівши відповідні обґрунтування.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Активне сприяння розкриттю злочину полягає, у тому числі, в наданні особою правоохоронним органам інформації, невідомої їм до цього, яка має істотне значення для встановлення істини у справі.
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_6 з моменту вчинення кримінального правопорушення до ухвалення вироку, тобто протягом трьох років, не відшкодував заподіяну шкоду, під час судового розгляду погрожував потерпілому ОСОБА_8 , у зв`язку з чим останній звертався із заявою до правоохоронних органів, а суд першої інстанції не аргументував факту активного сприяння ОСОБА_6 правоохоронним органам у розумінні ст. 66 ч. 1 п. 1 КК України та не врахував належним чином думку потерпілого про призначення 
ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.   
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 121 ч. 1 КК України, мотивувавши таке рішення.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України. Доводи касаційної скарги не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, таких даних та обставин не встановлено і за матеріалами кримінального провадження.
Питання звільнення засуджених від покарання за хворобою може бути вирішене в порядку статей 537, 539 КПК України за наявності передбачених законом підстав місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, відповідно до вказаних статей. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та зміни вироку апеляційного суду щодо нього не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу – без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                                ОСОБА_3