ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2071/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В. ,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,     
за участю секретаря судового засідання Комар Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі №280/2071/19 за позовом Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна"     до Офісу великих платників податків ДФС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство “Електрометалургійний завод “Дніпроспецсталь” ім. А.М. Кузьміна” звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.04.2019 № 0001374706, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 298616 грн. та застосовано штрафні санкції у сумі 149308 грн. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0001374706 від 23.04.2019, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у сумі 298616 грн. та застосовано штрафні фінансові санкції у сумі 149308 грн.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позов в повному обсязі.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2020 року задоволено клопотання ОВПП ДПС про розгляд справи в режимі відеоконференції за допомогою системи "EasyCon". Під час розгляду справи  було встановлено, що представник відповідача здійснив підключення до відеоконференції за допомогою системи "EasyCon" за допомогою ключа ОВПП ДПС, тобто, як представником ОВПП ДПС не був уповноважений на здійснення представництва відповідача в судовому засіданні. Крім того, в матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження повноважень представника відповідача, зокрема, не було надано доказів перебування у трудових відносинах представника з ОВПП ДПС, доказів наявності у нього повноважень на представництво інтересів відповідача в режимі відеоконференції за допомогою системи "EasyCon", що унеможливило встановлення особи представника та перевірки його повноважень. З урахуванням викладеного, колегія суддів ухвалою від 03.12.2020 року відмовила у допуску представника відповідача до участі в судовому засіданні.  

Враховуючи, що сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, відповідно до приписів п.2 ч.2 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, в період з 25.03.2019 по 09.04.2019 на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності декларування від`ємного значення податку на додану вартість по декларації за січень 2019 року, яке становить більше 100 тис. грн., результати якої викладені в акті перевірки № 38/28-10-47-06/00186536 від 09.04.2019.
Відповідно до висновків акту перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого ПрАТ “Дніпроспецсталь” завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту на 298616 грн., що призвело до завищення бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку на загальну суму 298616 грн. за звітний податковий період січень 2019 року. 
На підставі акта перевірки 38/28-10-47-06/00186536 від 09.04.2019 відповідачем 23.04.2019 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0001374706, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 298616 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 149308 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами у перевіряємому періоді, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі встановлених актом перевірки порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, у відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.
Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
З аналізу приведених норм законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Як вбачається з матеріалів справи в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ “Дніпросплавмет”, оформлені договором №11170420 від 20.07.2017 року.
Відповідно до умов договору Постачаьник (ТОВ «Дніпросплавмет») зобов`язується передати у власність Покупцеві (ПрАТ «Дніпроспецсталь»), а покупець прийняти та оплатити феросплави та інші матеріали (далі - Товар). Товар поставляється партіями на умовах СРТ (склад покупця) згідно з міжнародними правилами Інкотермс-2010, що покладає обов`язок з перевезення товару на продавця.
Ціна за одиницю виміру визначається Додатками (Специфікаціями). Оплата кожної партії товару здійснюється у розмірі 100% її вартості протягом 90 календарних днів з дати прийняття Товару ВТК вихідного контролю при наявності оригіналу рахунку.  
Так, в акті перевірки вказано, що позивачем було надано товарно-транспортну накладну від 07.12.2018 року № 1, в якій перевізником зазначено ТОВ «Трек-ВВ» та перевезення здійснено транспортним засобом Рено д.н.з. НОМЕР_1 , з причепом д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ “Трек-ВВ”.  
При цьому відповідач в Актах перевірки не заперечував ту обставину, що ТТН не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує факт придбання або реалізації товарів, а підтверджує лише факт перевезення вантажу.
Також відповідач вказує на ненадання документів щодо перерахування грошових коштів за товар згідно податкових накладних виписаних ТОВ “Дніпросплавмет” на адресу ПрАТ “Дніпроспецсталь” у грудні 2018 року, тому відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України така сума ПДВ не може підлягати бюджетному відшкодуванню.
Такі висновки податкового органу суд першої інстанції визнав безпідставними, з чим погоджується колегія суддів, оскільки відповідачем не враховано умови договору №11170420 від 20.07.2017, а саме умови оплати за товар, згідно яких - оплата кожної партії Товару здійснюється у розмірі 100% її вартості протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати прийняття Товару і наявності оригіналу рахунка. 
Таким чином, внаслідок відстрочки платежу на момент проведення перевірки платіжні документи не надавалися у зв`язку з тим, що строк сплати ще настав.
Згідно із приписами п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
-          дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
-          дата отримання платником податку товарів/послуг.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано: договір,  прибутковий ордер, рахунок, видаткові накладні, товарно – транспортну накладну (а.с. 126-154, т.1).
Таким чином, враховуючи, що першою подією стало відвантаження та отримання позивачем товару, продавець - ТОВ “Дніпросплавмет” - оформило та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні, що було достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту.
Також у перевіряємому періоді позивач мав господарські відносини з ТОВ “Дніпротехмет” відповідно до договору від 04.12.2014 ркоу №11140792, за умовами якого  Постачаьник (ТОВ «Дніпротехмет») зобов`язується передати у власність Покупцея (ПрАТ «Дніпроспецсталь»), а покупець прийняти та оплатити феросплави та інші матеріали (далі - Товар). Товар поставлюється партіямина умовах DAP (склад покупця) згідно з міжнародними правилами Інкотермс-2010, тобто саме ТОВ “Дніпротехмет” повинен був організувати та доставити товар позивачеві.
Оплата кожної партії товару здійснюється у розмірі 100% її вартості протягом 60 календарних днів з дати прийняття Товару при наявності оригіналу рахунку.  
Так контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що ПрАТ «Дніпроспецсталь» до перевірки не надано сертифікати якості на продукцію (дрібняк коксовий), постачальником якої згідно податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, зазначено ТОВ «Дніпротехмет».
Наданий позивачем до перевірки сертифікат якості № 1285 від 12.03.2017 року, виписаний ПАТ «Євраз Баглійкокс», відповідач не прийняв як належний доказ, оскільки встановлено, що ТОВ «Днепротехмет» не здійснювало придбання дрібняка коксового КМ-1у підприємства, що зазначеного у сертифікаті якості.
В той же час податковим органом зазначено, що відповідно до ЄРПН ТОВ «Днепротехмет» у версені 2018 року було придбано вищевказану продукцію у ТОВ «АЛЬЯНС ГЛОБАЛЛ», проте ані ТОВ «Дніротехмет», ані ТОВ «АЛЬЯНС ГЛОБАЛЛ» не є платниками збору за користування надрами, не подають звітність з рентної плати за користування надрами, не мають трудових та матеріальних ресурсів, а тому не можуть бути виробниками вугільної продукції.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано первинні документи, а саме: договір, специфікацію, прибутковий ордер, рахуки-фактури, видаткові накладні, товарно – транспортні накладні (а.с. 155-192, т.1). Крім того, позивачем надано довідку на підтвердження наявності трудових ресурсів  у ТОВ «Дніротехмет». 
В той же час, колегія суддів щодо вищенаведених доводів апеляційної скарги зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Отже, з урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем підтверджено реальність господарських операцій з ТОВ «Дніротехмет» та правомірність їх включення до податкового кредиту.
Крім  того, позивач у перевіряємому періоді мав господарській відносини з ТОВ “Запорізька виробничо-будівельна кампанія”.
Проведеною перевіркою встановлено, що акти приймання виконаних робіт (типова форма КБ-2в), які надано до перевірки, не містять відомостей про залучення субпідрядників, крім того до перевірки не надавались документи щодо залучення до виконання робіт сторонніх осіб (субпідрядників).
Колегія суддів вважає такий висновок податкового органу щодо нереальності господарських операцій, який ґрунтується виключно на підставі  огляду актів виконаних робіт КБ-2В та без аналізу інших первинних документів. 
Так, форми “Акт приймання виконаних будівельних робіт” (типова форма №КБ-2в) та “Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати” (типова форма №КБ-3) були затверджені наказом Мінрегіонбуду від 4 грудня 2009 року №554 як примірні форми первинних облікових документів у будівництві.
Як вірно зазначив суд першої інстанції у зв`язку з прийняттям і введенням в дію національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 “Правила визначення вартості будівництва” з 01.01.2014 зазначений наказ Мінрегіонбуду №554 втратив чинність (наказ Мінрегіонрозвитку, будівництва та ЖКГ Украйні №16 від 20.01.2014).
Тож, акти форми №КБ-2в та форми №КБ-3 з 01.01.2014 не є обов`язковими для сторін формами, якщо інше не передбачено договором.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 "Про затвердження загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві", приймання-передача закінчених робіт (об`єкта будівництва) проводиться у порядку, встановленому цими Загальними умовами, іншими нормативними актами та договором підряду (п.88). Передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом про виконані роботи (п.91). Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов`язаний оплатити виконані роботи. Порядок подання підрядником документів про обсяги і вартість виконаних робіт, проведення перевірки їх достовірності, підписання та оплати замовником визначається у договорі підряду (п.99). Оплата робіт, виконаних субпідрядниками, проводиться на підставі складених ними та підписаних генеральним підрядником документів про прийняття виконаних робіт та їх вартість і може проводитися безпосередньо генеральним підрядником або замовником, якщо це передбачено договором підряду та договором субпідряду (п. 101).
Договорами підряду з ТОВ “Запорізька виробничо-будівельна кампанія” №14180009 від 28.12.2017 та №14170637 від 18.12.2017 передбачена оплата на підставі оформлених та підписаних сторонами актів приймання виконаних підрядних робіт, які відображають виконані обсяги робіт та використані матеріали, і подаються підрядником щомісячно.
З актів приймання виконаних підрядних робіт форми №КБ-2в за перевіряємий період вбачається, що вони містять назву, дату і місце складання, назви замовника та підрядника, вид здійсненого ремонту, перелік матеріалів використаних при ремонті, одиниці виміру, поточну ціну, обсяг та вартість виконаних робіт та іншу детальну інформацію, яка характеризує виконану господарську операцію, тобто такі акти є первинними документами в розумінні частини другої статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.
За умовами вищенаведених договорів, оплата за фактично виконані роботи здійснюється з відстрочкою оплати 90 днів від дати підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт, тобто на час перевірки строк оплати за виконані роботи не настав.
Щодо господарських відносин з ПП НВФ “Промхімекспорт- 2005” відповідач, в акті перевірки послався на належне оформлення супровідних документів на товар, зокрема, вказано, що водій зазначений у ТТН, є керівником та головним бухгалтером ПП НВФ “Промхімекспорт-2005”, відповідно АРМ НАІС ДАІ, відомості щодо транспортних засобів, що зазначені в товарно-транспортних накладних відсутні, при цьому погоджується, що ТТН не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує факт придбання або реалізації товарів, а підтверджує лише факт перевезення вантажу.
Також вказує, що ПрАТ “Дніпроспецсталь” не було здійснено оплати, згідно виписаних на його адресу рахунків-фактур. Товар, поставлений згідно податкових накладних, що виписані ПП НВФ “Промхімекспорт-2005” в адресу ПрАТ “Дніпроспецсталь” у січні 2019 року, не був фактично оплачений тому відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України така сума ПДВ не може підлягати бюджетному відшкодуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за умовами договору №11130081 від 03.01.2013 товар поставляється узгодженими партіями на умовах DAP (склад покупця) згідно з міжнародними правилами Інкотермс-2010, що покладає обов`язок з перевезення товару на продавця.
За приписами п. 198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
-          дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
-          дата отримання платником податку товарів/послуг.
Оскільки першою подією стало відвантаження та отримання позивачем товару, продавець – ПП НВФ “Промхімекспорт-2005” - оформило та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні, що було достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту.
Крім того, умови платежу за договором №11130081 від 03.01.2013 надають відстрочку позивачу для сплати товару - 60 календарних днів з моменту поставки товару та надання оригіналу рахунку. Тобто на час проведення перевірки строк оплати за товар не настав.
Суд не приймає посилання контролюючого органу на відсутність сертифікатів, як підставу підтвердження відсутності здійснення господарської діяльності, оскільки сертифікат якості не є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, а лише свідчать про якість товару та не є обов`язковими при формуванні платником податку витрат та податкових зобов`язань, податкового кредиту з податку на додану вартість. Відсутність таких документів не позбавляє позивача права на формування витрат та податкового кредиту за наявності належно оформленої податкової накладної, виданої покупцю продавцем товару та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому податковим законодавством порядку.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі №280/2071/19 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 – 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко