ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року	Львів	Справа № 500/1270/19 пров. № А/857/13862/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                              Шинкар Т.І.,
суддів                                                                Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Баранюк А.З.), постановлену в м.Тернополі 26 жовтня 2020 року в частині повернення заяви про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №500/1270/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

03.07.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 11.09.2019 в адміністративній справі №500/1270/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 від 03.07.2020, в частині визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду повернено заявнику.
Повертаючи заяву в частині, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога не була предметом розгляду в адміністративній справі №500/1270/19, а стосується виниклого між позивачем та пенсійним органом нового спору, який пов`язаний з відсутністю перерахунку пенсії по причині зростання розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 01.01.2020.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року в частині повернення заяви та в цій частині направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не зазначено, що подана заява не відповідає статті 383 КАС України, не визначено недоліків такої. Скаржник вказує, що з`ясування протиправності чи правомірності дій відповідача є обов`язком суду, чого судом першої інстанції зроблено не було. Скаржник зазначає, що ухвала суду першої інстанції суперечить принципу верховенства права. Скаржник вважає, що застосування обох норм статті 382 та статті 383 КАС України, спрямованих на забезпечення виконання рішення суду, не суперечить процесуальному законодавству.
Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), а також відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
З матеріалів справи встановлено, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, якого в подальшому замінено правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, просив, з урахуванням уточнених позовних вимог:
визнати протиправними дії та бездіяльність Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у перерахунку пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пункту 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії з 25.04.2019, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-XII, пункту 9-1 Постанови №1210, частини 2 змін затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543;
у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводити перерахунок пенсії, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-XII, пункту 9-1 Постанови №1210.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправним рішення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-XII, з урахуванням проведених виплат; зобов`язано правонаступника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 25.04.2019, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-XII, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року змінено. Третій абзац резолютивної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року викладено в такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 25.04.2019, обчисливши її з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з урахуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пункту 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктів 2-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених виплат». У решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року залишено без змін.
03.07.2020 ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 11.09.2019 в адміністративній справі №500/1270/19.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання відмови у перерахунку пенсії протиправною, спонукання до вчинення певних дій.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 про відмову у задоволенні заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі №500/1270/20 - скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 26 жовтня 2020 року вказав, що в поданій заяві наведено вимогу щодо зобов`язання пенсійного органу, починаючи з 01.01.2020, проводити перерахунок та виплату пенсії, яка з 25.04.2019 передбачена позивачу за ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, згідно ч.1 ст.67 вказаного Закону, ч.4 п.9-1 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018 рік. Підставою слугувало те, що з 01.01.2020 змінився розмір мінімальної заробітної плати, однак пенсійний орган не здійснив відповідного перерахунку пенсії позивача. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вищенаведена вимога не була предметом розгляду в адміністративній справі №500/1270/19, а стосується виниклого між позивачем та пенсійним органом нового спору, який пов`язаний з відсутністю перерахунку пенсії по причині зростання розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 01.01.2020. 
З урахуванням вищенаведеного, приписів статті 383 КАС України, заява позивача від 03.07.2020, в частині визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, повернена.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Завданням адміністративного судочинства в силу частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).
Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Так, судовими рішеннями у справі №500/1270/19 встановлено, що позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1категорія), внаслідок чого отримав ІІ групу інвалідності, належить до числа осіб, на яких поширюється дія статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII. 
Водночас, до осіб, на яких поширюється дія частини 3 статті 59 вказаного Закону підлягає застосуванню пункт 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», прийнятий на реалізацію норми частини 3 статті 59 Закону № 796, відповідно до якого, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 851, за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П = Зс х Кзс х Кв/100%.
У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що зобов`язуючи відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 25.04.2019 суд апеляційної інстанції у постанові від 20 листопада 2019 року вказав, що така повинна бути обчислена відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пункту 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від               23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пунктів 2-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому, суд апеляційної інстанції не встановлював кінцевої дати здійснення такого перерахунку.
Виходячи із самого визначення поняття «пенсія», щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.
Оскільки перерахунок та виплата пенсії позивачу на виконання рішення суду мала здійснюватися відповідно до пункту 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від                 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у якому у формулі обчислення пенсії при визначенні середньомісячного коефіцієнту заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, (Кзс) використовується розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, (Зп(мін)) як один із складових визначення Кзс, та встановлено, що у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, виходячи з періодичності пенсійних виплат, не можливості призначення таких на певний строк, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що заява позивача щодо зобов`язання пенсійного органу, починаючи з 01.01.2020, проводити перерахунок та виплату пенсії, яка з 25.04.2019 передбачена за частиною 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, не була предметом розгляду в адміністративній справі №500/1270/19 та підлягає поверненню.
Окрім того, як це вбачається з листа відповідача від 21.01.2020, адресованого у відповідь на звернення позивача, за наслідком прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом 20 листопада 2019 року постанови, позивачу проведено нарахування спірних доплат з 25.04.2019 по 19.11.2019, що на переконання суду апеляційної інстанції не підтверджує належне виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Зміну розміру мінімальної заробітної плати, що впливає на розмір пенсії, визначеної за пунктом 9-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням якого відповідача постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії позивача без встановлення кінцевої дати здійснення такого перерахунку, не можна розглядати як підстава для нового позовного провадження.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд заяви позивача в частині, поверненій судом першої інстанції, повинен здійснюватися в порядку ст.383 КАС України на виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що має наслідком скасування ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 312, 320, 321, 325, 328, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року в частині повернення заяви про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №500/1270/19 скасувати та направити справу №500/1270/19 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. В. Кухтей