справа № 759/7738/19
головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
провадження № 22-ц/824/10200/2020
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
13 жовтня 2020 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді                       Писаної Т.О.,
Суддів                                              Приходька К.П., Журби С.О.
за участі секретаря судового засідання  Шебуєва Д.А..
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва  від 25 травня 2020 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго», Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про порушення прав споживача,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019  року позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив накласти арешт на суму 1 700 грн, солідарно на рахунки відповідачів АТ «Київенерго», КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» та КК «Центр комунального сервісу» в рахунок забезпечення позову.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва  від 25 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1   про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів в обґрунтування ризиків утруднення виконання судового рішення, оскільки ним надано достатньо доказів у підтвердження переховування представників АТ «Київенерго» від позивача та ігнорування представниками КК «Центру комунального сервісу» вимог про повернення коштів позивачу АТ «Київенерго» у зв`язку із погашенням ним заборгованості перед АТ «Київенерго».
Відповідачі у визначений судом строк не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
Представник відповідача КК «Центр Комунального Сервісу» - Крилова К.Ю. проти апеляційної скарги заперечувала, просила у її задоволенні відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було надано до суду допустимих та належних доказів наявності обставин утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення суду у разі не вжиття заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
 У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Враховуючи розмір позовних вимог, який складає 1 700 грн, а також заходи забезпечення позову, які позивач просить застосувати, колегія суддів вважає, що дані заходи не є співмірними із заявленими позивачем вимогами, тому висновок суду першої інстанції про неспівмірність є правильним. 
Доводи апеляційної скарги про те, що спірна сума є дуже значною для позивача, не спростовують висновків суду першої інстанції, про те, що у разі задоволення його позовних вимог відповідачі АТ «Київенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» та Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» не будуть спроможні у солідарному порядку виконати рішення про сплату позивачеві заявленої суми.
Також, доводи апеляційної скарги щодо банкрутства одного із відповідача не спростовують спроможність інших відповідачів виконати рішення у разі задоволення позову.
Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і зроблені судом висновки з цього приводу ґрунтуються на встановлених обставинах та нормах процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовані.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, ухвала суду є законною та обґрунтованою.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги   ОСОБА_1   та залишення без змін ухвали Святошинського районного суду м. Києва  від 25 травня 2020 року.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена окремо від рішення суду в апеляційному порядку та не може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 цього кодексу.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва  від 25 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	            К.П. Приходько	
	 С.О. Журба