ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року		Справа № 1.380.2019.005694 пров. № А/857/8365/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Большакової О.О., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання - Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 3 червня 2020 року (суддя Гавдик З.В., м.Львів, повний текст складено 15 червня 2020 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максіфуд Україна» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Максіфуд Україна» (далі - ТОВ) звернулося до суду з позовом до Галицької митниці Держмитслужби (далі - Митниця) в якому просило визнати протиправними та скасувати:
картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2019/00991 (далі - Картка відмови);
рішення про коригування митної вартості товарів від 06.09.2019 №UA20900/2019/900042/1 (далі - Рішення)
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 3 червня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що під час здійснення митного контролю за поданою позивачем митною декларацією опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах та виявлені певні розбіжності, які не усуненні ТОВ, зокрема на вимогу органу доходів та зборів декларант не подав всіх додаткових документів згідно з переліком (зокрема інвойсу, прай-листа, банківських платіжних документів, бухгалтерських документів, які б містили інформацію щодо термінів та способів оплати товару). Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо достатності поданих позивачем документів для визначення митної вартості імпортованого товару, так як у поданих до митного оформлення товаросупровідних документах відсутній комерційний інвойс, а у сертифікатах здоров`я та походження товару міститься посилання на рахунок-фактуру №33447916, однак такий до митного оформлення не подавався.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів в недостовірності наданої інформації.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.08.2019 між ТОВ (Покупець) та Maxifood Handels und Vertriebs GmbH (Постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт №26/08/09 (далі - Контракт), згідно з пункту 1.1. якого продавець продає, а покупець купує Каву в асортименті Товар, виготовлений Виробником та призначений для подальшого продажу на території України (т.1 а.с.14-17).
Позивачем на підставі вищевказаного Контракту на митну територію України згідно митної декларації №UA209180/2019/057166 (далі - МД) було ввезено каву смажену з кофеїном мелену Aroma, 100% Robusta, розфасованої в пачки по 500 грам в кількості 43200 пачок, виробництва фірми MELITTA Roasted ground coffee, країна виробництва - Німеччина (далі - Товар, кава Aroma) (т.1 а.с.128-129).
У МД декларант Товариство з обмеженою відповідальністю «БК АВЕРС ЛТД» (далі - ТОВ-1) в інтересах позивача самостійно визначив митну вартість Товаруза основним методом, тобто за ціною договору (Контракту) щодо товару, який імпортуються.
Одночасно з МД декларантом було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості Товару і обраний метод її визначення. Зокрема, Контракт, інвойс від 30.08.2018 №8084 (далі - Інвойс), пакувальний лист від 30.08.2018 №8084, лист фірми Maxifood Handels und Vertriebs GmbH від 02.09.2019, сертифікат з перевезення вантажів від 30.08.2019 форми EUR. 1 №А 552619, копію митної декларації країни відправлення від 30.08.2019 №19DE232512909635E2 (далі - Декларація країни відправлення), фіто-санітарний сертифікат від 28.08.2019 серія 0205765 №EC/DE/HB_HB/4076736/2019, сертифікат здоров`я, сертифікат аналізу від 26.08.2019, лист підтвердження ексклюзивності від фірми Melitta Europa GmbH & Co. KG від 16.07.2019, лист фірми Maxifood Handels und Vertriebs GmbH щодо вартості товару від 30.08.2019, а також висновок експертного товарознавчого дослідження від 03.09.2019 №19/1/319 (далі - Висновок) (т.1 а.с.18-104).
За результатами розгляду вказаних документів Митницею декларанту надіслано повідомлення згідно яким, зважаючи на виявлені у цих документах розбіжності останньому необхідно подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (рахунок - фактуру від виробника товару); - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення із зазначеною фактурною вартістю товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (т.1 а.с.136-137).
На вимогу органу доходів і зборів декларант вказав, що наданими до митного оформлення документами підтверджено заявлену митну вартість ввізного товару, а саме 0,96 євро за одиницю кави Aroma 500 г, що в загальному становить 41472,00 євро (0,96 х 43 200 пачок). Вказана вартість підтверджується не лише Інвойсом, але й такими документами: листом фірми Maxifood Handels und Vertriebs GmbH від 02.09.2019, згідно якого відпускна ціна для позивача встановлена в розмірі 0,96 євро за одиницю кава Aroma 500 г; листом підтвердження ексклюзивності від фірми Melitta Europa GmbH & Co. KG від 16.07.2019; копією митної Декларації країни відправлення, за якою загальна сума по рахунку становить 41472,00 євро; Висновком експертного товарознавчого дослідження №19/1/319 від 03.09.2019 (т.1 а.с.139-215).
Проте, 06.09.2019 Митницею винесено Рішення в якому зазначено, що: митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуюся, у зв`язку з відсутністю відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 Митного кодексу України (далі - МК): рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару(інвойси від виробника товару); інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до пункту 4.1 статті 54 МК здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості; під час розгляду документів було встановлено, відповідно до пункту 2.3 Контракту ціна на товар включає в себе: вартість товару, упаковки, витрат на завантаження товару підготовку документів та вартість доставки, але до митного оформлення не надано комерційний інвойс який зазначено в графі 44 митної декларації, що в свою чергу унеможливлює перевірку фактурної вартості та складових митної вартості, які відповідно до п.2.3 контракту повинні бути включені до ціни товару. Чим порушено статтю 53 МК в частині неподання обов`язкового документу для визначення митної вартості а саме інвойса. У пункті 2.4 Контракту вказано «Продавець гарантує, що ціна на товар, вказана в контракті та інвойсі не є ціною нижче собівартості продукції», але так як продавець не є виробником товару, то він не вправі давати такі гарантії тому що не володіє інформацією щодо виробництва товару. Також у товарно-транспортній накладні б/н від 30.08.2019, яка відповідно до конвенції CMR є договором між трьома сторонами (відправником, отримувачем та перевізником) не зазначено фірму контрагента Maxifood Handels & Vertriebs GmbH, що в свою чергу викликає сумніви щодо ролі цієї фірми в зовнішньоекономічній операції. Відповідно до частини другої-третьої статті 53 МК декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (рахунок-фактуру від виробника товару); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення із зазначеною фактурною вартістю товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. 
Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 МК. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а статті 59 МК) та методу 2б (статті 60 МК) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МК) та методу 2г (статті 63 МК) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Застосовано метод 2ґ (статті 64 МК). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація №UA205090/2019/100645 від 27.08.2019 (далі - МД-1). Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось (т.1 а.с.12-13).
Митницею оформлено Картку відмови (т.1 а.с.12).
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК).
Відповідно до статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК).
Як визначено у частині третій статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного в даній нормі.
Відповідно до частин першої - третьої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частинами шостою та сьомою вказаної статті МК орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини першої статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
За приписами частини восьмої статті 57 МК у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 у справі №826/10527/17, 9 червня 2020 року у справі №1.380.2019.002044.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 МК, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. 
Як уже вище встановлено позивачем для підтвердження правильності митної вартості імпортованого товару подано усі наявні у нього документи щодо змісту яких надано відповідні пояснення. 
Проте, відповідачем у Рішенні взагалі не обґрунтовано підстав неврахування відомостей у зазначених документах (Інвойсі; листі підтвердження ексклюзивності від фірми Melitta Europa GmbH & Co. KG від 16.07.2019; митній Декларації країни відправлення; Висновку) при прийнятті оскаржуваних рішень.
Позивачем вказано, що сума 41472,00 євро є дійсною вартістю ввезеного товару у розумінні МК, оскільки саме таку вартість ним було сплачено, що підтверджується доданою квитанцією від 24.10.2019.
Щодо ролі фірми Maxifood Handels & Vertriebs GmbH в зовнішньоекономічній операції, оскільки така не вказана у товарно-транспортній накладній позивач зазначає, що такі сумніви є надуманими з огляду на те, що згідно розділу Контракту «Визначення» агентом продавця є Melitta Europa GmbH & Co. KG, а пунктом 4.1. цього ж контракту визначено, що агент продавця одночасно є вантажовідправником товару, здійснює оплату послуг перевізника, а продавець зобов`язаний власними силами відшкодувати агенту продавця всі понесені останнім витрати по оплаті перевізнику та по очищенню товару для експорту.
Також ТОВ додано рахунок від 06.09.2019 №СFA08593, виставлений фірмі Melitta Europa GmbH & Co. KG, а також квитанція про його оплату від 18.09.2019, за якими вартість послуг перевезення товару склала 1600 євро.
Крім того позивач зауважує, що відповідач додатково посилається на обставини, що не були відображені в пункті 33 Рішення, зокрема: - щодо неподання документів про здійснення оплати за товар (хоча пунктом 3.3 Контракту визначена післяплата в межах 45-ти календарних днів з дати поставки); - щодо відсутності штампу відправника у CMR;- щодо зазначення у CMR в умовах поставки CPT (Fiege) Bremen, хоча умовами контракту визначено СРТ Львів.
Проте, повідомлення відповідачем на стадії судового оскарження інших підстав неприйняття заявленої декларантом митної вартості, ніж ті, що були зазначені в його рішеннях про коригування митної вартості, суперечить принципу верховенства права в частині забезпечення правової передбачуваності та правової визначеності, не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі 815/469/15.
За положеннями частини першої стаття 64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (частина друга стаття 64 МК України).
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості (частина третя статті 64 МК).
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 54 МК митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК).
Частиною другою стаття 55 МК встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Відповідно до Рішення джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД-1.
Щодо змісту долученої відповідачем МД-1, яка слугувала джерелом інформації для коригування митної вартості, то суд приймає до уваги те, що у ній зазначено різні виробники товару (товар позивача - Mellita Europa GmbH &Co.KG/ товар за МД-1 - Gala D.O.O);країни виробництва товару різні; партії товару різні (товар позивача 43200 пачок загальною вагою 21600 кг/ товару за МД-1 - 1000 пачок вагою 1000 кг); сам товар відрізняється (товар позивача - кава смажена з кофеїном мелена Robusta/ товар за МД-1 - кава натуральна смажена в зернах для вендінгових апаратів, невідомо, чи це кава Robusta/Arabica);вага одиниці товару - різна (товар позивача - 500 гр/товару за МД-1 - 1000 гр.); торгові марки - різні (товар позивача - Aroma/товару за МД-1 1 - Buon); умови поставки - різні (товару позивач - CPT Lviv/товар за МД-1 - EXW);умови контрактів не порівнювались митним органом.
Рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), відповідач повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а  рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. У спорах про оскарження акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, який стосується прав та обов`язків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об`єктивну правову оцінку такому акту.
Оцінюючи оскаржувані Картку відмови та Рішення у сукупності з іншими обставинами справи, суд апеляційної інстанції підтримує висновки суду першої інстанції відповідно до яких загальні посилання на норми МК, що наведені у Рішенні зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, не можуть вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень.
Суд вважає, що під час розгляду справи та в апеляційній скарзі відповідачем не спростовано та не надано належних доказів неможливості застосування для визначення митної вартості товару основного методу, а також не обґрунтовано застосування до визначення митної вартості товару резервного методу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування Рішення та Картки відмови.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 3 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2020 року.