ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2020 р. 	Справа № 520/4095/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 03.06.20 року по справі № 520/4095/2020
за позовом               ОСОБА_1  
до               ІНФОРМАЦІЯ_1                      
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати відповідно до п. 1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 премії ОСОБА_1  на день виключення його зі списків особового складу 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 25.02.2020 позивач звернувся з рапортом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату заборгованості - премії, яку призначено відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 ГВП МОУ від 24.01.2019 № 10, під час проходження позивачем військової служби у 4104 ГВП МОУ (а.с. 19). Однак обґрунтованої  відповіді не надано. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 задоволено адміністративний позов. 
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати відповідно до п. 1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10 премії ОСОБА_1 на день виключення його зі списків особового складу 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України.
Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись     на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що командуванням 4104 ГВП прийнято рішення про преміювання у розмірі місячного грошового забезпечення – безпідставно. Також, апелянтом заявлено, що на даний час на адресу Харківського облвійськкомату жодного роз`яснення з приводу спірного питання так і не надійшло, а фінансування на виплату грошового забезпечення військового службовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що майор ОСОБА_1 з 28.08.2007 по 16.07.2019 проходив військову службу у НОМЕР_1 Головному військовому представництві Міністерства оборони України на посаді провідного інженера.
Згідно спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 25.04.2019 року № Д-322/1/ЗДСК НОМЕР_1 Головне військове представництво Міністерства оборони України було розформоване.
На підставі наказу директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 16.07.2019 року № 166 позивача звільнено від займаної посади провідного інженера 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України та призначено для подальшого проходження служби до 85 військового представництва Міністерства оборони України, з послідуючим виключенням зі списків 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України
З 16.07.2019 позивач проходить подальшу військову службу у 85 військовому представництві Міністерства Оборони України.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 4104 Головне військове представництво Міністерства оборони України (далі - 4104 ГВП МОУ) мало правовий статус - без права юридичної особи, було відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв Міністерства оборони України та безпосередньо виконувало його окремі доручення. Згідно визначеної структури Управління військових представництв Міністерства оборони України перебуває у структурі апарату Міністерства оборони     України, відповідно НОМЕР_1 ГВП МОУ перебувало безпосередньо у структурі апарату Міністерства оборони України та виконувало його доручення (додаток № 6). За організаційно-штатною структурою НОМЕР_1 ГВП МОУ було окремою військовою установою, начальник якої був наділений певними повноваженнями. У структурі НОМЕР_1 ГВП МОУ був відсутній відділ фінансового забезпечення. За розпорядженням начальника Генерального Штабу Збройних Сил України 4104 ГВП МОУ було встановлено на грошове забезпечення до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Правовідносини між НОМЕР_1 ГВП МОУ та відділом фінансового забезпечення ХОВК ґрунтувалися на підставі Інструкції про тимчасовий порядок фінансового планування, фінансування, витрачання та використання коштів за кошторисом Міністерства оборони України від 20 червня 2000 р. викладену в Збірнику вказівок № 9 Головного фінансового управління Міністерства оборони України. Відповідно на начальника НОМЕР_1 ГВП МОУ було покладено обов`язок встановлювати вид та розмір передбачених видів грошового забезпечення підпорядкованим йому військовослужбовцям, а на відділ фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 - проводити виплату на підставі зазначених наказів начальника 4104 ГВП МОУ.
27.12.2018 Міністром оборони України видано окреме доручення №2704/з/420, згідно якого за підсумками 2018 року відповідно до ст. 15,23,27 Дисциплінарного статуту ЗС України та     ст.51 Бюджетного кодексу України     дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців: в грудні 2018 року апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення; у січні 2019 року - установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року.
На виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 року №2704/з/420 начальником 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України 24.01.2019 було видано наказ №10, яким визначено виплатити премію військовослужбовцям НОМЕР_1 ГВП МОУ в розмірах, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення у грудні 2018 року, зокрема майору ОСОБА_1 , провідному інженеру.
Матеріали справи свідчать, що 25.02.2020 позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про виплату заборгованості - премію у розмірі грошового забезпечення за грудень 2018 року, яка призначена відповідно до наказу начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року №10 під час проходження ним військової служби у 4104 ГПВ МОУ (а.с. 19).
Також, як вбачається з позовної заяви та з відзиву відповідача на позовну заяву відповідей на вказані рапорти отримано не було, як і не було виплачено заборгованість.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується НОМЕР_1 Головне військове представництво Міністерства оборони України, коштів на преміювання, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.  
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 5     ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частинами 1-4    ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
          До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою  наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260  (надалі -   Інструкція №260), визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Згідно з пунктом 1.2  Інструкції №260,  грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 31.1  Інструкції №260  передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.
Згідно з пункту 31.7  Інструкції №260,  рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.
Відповідно ч. 1  ст. 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно п.15 Закону України  «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України, до військовослужбовців застосовуються такі заохочення: а) схвалення; б) подяка; в) додаткове звільнення з розташування військової частини або корабля на берег поза чергою (для військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г) повідомлення батькам або колективу за місцем роботи чи навчання військовослужбовця до призову (вступу) на військову службу про зразкове виконання ним військового обов`язку та отримані заохочення; ґ) додаткова відпустка строком до 5 діб (для військовослужбовців строкової військової служби); д) грамота; е) цінний подарунок; є) грошова премія; ж) занесення прізвища військовослужбовця до Книги пошани військової частини (корабля); з) дострокове присвоєння чергового військового звання; и) почесні нагрудні знаки; і) відомчі заохочувальні відзнаки.
Як вбачається з матеріалів справи вбачається, що п. 1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від  №10 наказано виплатити премію військовослужбовцям НОМЕР_1 ГВП МОУ в розмірах, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення у грудні 2018 року, зокрема майору ОСОБА_1 , провідному інженеру.
Судом першої інстанції було встановлено, що зазначений наказ є чинним та протягом встановленого строку безпідставно відділом фінансового забезпечення Харківського обласного військового комісаріату не реалізований. Доказів протилежного надано не було та з`ясування обставин у справі встановлено не було.
Відповідачем в суді першої інстанції було зазначено, що кошти на виплату премії не надійшли, як і жодних роз`яснень з приводу спірного питання, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.
Доводи представника відповідача не можуть свідчити про правомірність дій відповідача в частині     не виплати позивачу     премії, а також не свідчать про неможливість здійснення вказаних виплат, які передбачені законом та відповідно яких був виданий наказ від 24.01.2019 року № 10.
В суді першої інстанції відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується НОМЕР_1 Головне військове представництво Міністерства оборони України, коштів на преміювання, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1     Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправну бездіяльність Харківського обласного військового комісаріату щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10 премії позивачу на день виключення його зі списків особового складу НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України, та як наслідок наявність підстав для зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату нарахувати та виплатити позивачу премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10.
Відповідно до  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами     ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст.  311, 315,  316,  321,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -                          
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Постанову  Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 по справі №520/4095/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц