Єдиний унікальний номер справи 463/5894/18
Провадження №22-ц/824/9969/2020

 
П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 грудня 2020 року                                                                                     місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:
25 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 31 липня 2018 року загальна сума заборгованості становила 111 241,73 грн., з яких: 6990,00 грн. - заборгованість за кредитом, 104 251,73 грн. заборгованість за відсотками за період з 25.02.2009 року по 31.03.2018 року. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2020 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального  права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що суд передчасно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності. Застосування судом таких норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного на його думку рішення. Зокрема суд не врахував, що кінцевий строк повернення усього кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня дії картки. Відповідачу було видано шість банківських карт, термін останньої з них був до 31.01.2018 року. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом в жовтні 2018 року, термін позовної давності ним порушено не було. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущеного строк позовної давності, оскільки права банку щодо повернення кредиту були порушені ще у липні 2012 року, проте не зважаючи на дану обставину позивач звернувся до суду лише у жовтні 2018 року. 
З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повній мірі. 
У відповідності до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 256 ЦК України).
Згідно вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Як зазначав сам позивач у своєму позові, спірний кредит був наданий відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи вбачається, що картка, видана відповідачу у лютому 2009 року,  діяла до липня 2012 року. Таким чином, оскільки строк позовної давності на час пред`явлення позову був пропущений, суд першої інстанції й відмовив у задоволенні позовних вимог. 
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
В своїй апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що строк позовної давності пропущено не було оскільки відповідачу почергово було видано шість банківських карт, термін дії останньої з яких закінчувався 31.01.2018 року. В той же час з даного приводу, незважаючи на положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України, належних та допустимих доказів представлено не було. Фактично з цього приводу позивач обмежився голослівними твердженнями, які не були належним чином підтверджені відповідними доказами, відтак вони не можуть бути прийняті судом. За таких умов кредитні кошти мали б бути повернуті не пізніше серпня 2012 року, а невиконання позичальником вказаної умови у вказану дату зумовлювало початок перебігу строку позовної давності для вимоги про повернення кредиту. 
У відповідності до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 
З представленого банком до суду розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитом відповідач здійснив 30.09.2015 року. Не заперечував даної обставини й сам відповідач. За таких умов вказаною дією відповідача строк позовної давності, що розпочав всій перебіг в серпні 2012 року, було перервано 30.09.2015 року, і з вказаної дати його облік розпочався спочатку. Таким чином встановлений            положеннями ст. 256 ЦК України строк позовної давності у даних правовідносинах сплив у 30 вересня 2018 року, в той час як з позовом банк звернувся до суду лише 10 жовтня 2018 року. 
Згідно вимог ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Зважаючи на те, що заява відповідача від 25.02.2009 року містить дані про отримання останнім кредитної картки позивача, а довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також була підписана відповідачем, містить основні умови кредитування, враховуючи представлені до суду розрахунки по кредиту та неспростування їх відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про те, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження посилання позивача наявність заборгованості відповідача перед банком. В той же час, оскільки банк звернувся до суду з пропуском встановленого законом строку позовної давності, не клопотав перед судом про поновлення такого строку та не зазначав поважних причин для цього, позов до  задоволення не підлягає. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують законності оскаржуваного рішення. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді:                                                                                                          Т.О. Писана   

                                                                                                                     К.П. Приходько