ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 р.	Справа № 520/1928/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.  
представник позивача - Пономаренко Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.04.2020 по справі № 520/1928/2020
за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до  Головного управління Держпраці у Харківській області                    
про скасування припису,
ВСТАНОВИВ:
          Позивач,  Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області ( далі – Держпраці у Харківській обл.), в якому просила суд:
          - скасувати Припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01-4413/0044-0144 від 24.01.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 24 лютого 2020 року усунути порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року №875-ХІІ ( далі – Закон № 875) щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 адміністративний позов задоволено. 
          Скасовано Припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01-4413/0044-0144 від 24.01.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 24 лютого 2020 року усунути порушення ст. 19 Закону № 875 щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.
          Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Харківській обл..
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
          Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
          В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 28.09.2020 представник позивача підтримав свою правову позицію по справі.
          Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.
          Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
          Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в період з 13 по 24 січня 2020 року відповідачем була проведена планова перевірка з питань зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік.
          За результатами проведеної перевірки відповідачем було складно Акт за результатами проведення перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01-4413/0044 від 24.01.2020. 
          Відповідно висновку акту зазначено, що позивачем не виконується норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Оскільки середньооблікова чисельність працівників ФОП ОСОБА_1 у 2019 році склала 18 осіб, то 1 особа з інвалідністю повинна працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону № 875.
          На підставі Акту перевірки відповідачем було винесено оскаржуваний Припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01-4413/0044-0144 від 24.01.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 24 лютого 2020 року усунути порушення ст. 19 Закону № 875 щодо невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.
          Судом також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 листом від 19.02.2020 повідомила ГУ Держпраці у Харківській обл. про виконання припису про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01-4413/0044-0144 від 24.01.2020.  ФОП ОСОБА_1 зазначила, що усунула вказані у приписі порушення ст. 19 Закону № 875 шляхом створення 1 робочого місця для особи з інвалідністю, про що нею було повідомлено Державний центр зайнятості звітом за формою №3-ПН про попит на робочу силу (вакансії) від 19.02.2020 №1864 та поданим звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 19.02.2020. Згідно інформації зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ ФОП ОСОБА_1 , у графі кількість працівників та фонд оплати праці “середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб)” міститься відмітка “-”. У рядку кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875 (осіб) встановлена кількість - 1 особа.
          Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
          Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
          Відповідно до підпункту 11 пункту 4 Положення про Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015    № 340 (далі – Положення) управління Держпраці здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у частині:
          - реєстрації у регіональному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів;
          - подання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів;
          - виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.
          Відповідно ст. 17 Закону № 875 з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
          Так, частиною третьою статті 18 Закону № 875 встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
          Частинами 1-3, 5 статті 19 Закону №875 передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. 
          Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
          Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
          Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
          Отже, чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту інвалідів шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємств жодних обмежень щодо обов`язку працевлаштування інвалідів. 
          Частина 8 ст. 19 Закону №875 також визначає, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.
          Тобто, відповідач є уповноваженим органом здійснювати контроль суб`єктів господарювання щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, а також виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.
          Відповідно до ч.8 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі Закон №877) припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
          У разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються (ч.11 ст.7 Закону №877).
          Колегією суддів встановлено, що згідно форми 10-ПІ "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів" за 2019 рік середньооблікова чисельність штатних працівників у ФОП ОСОБА_1 становила - 14 осіб, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону № 875.
          Відповідно до пункту 2 "Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
          Згідно статті 18-1 Закону № 875 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. 
          На підприємство хоч і не покладається обов`язок працевлаштовувати інвалідів, але покладається обов`язок створювати та належним чином атестувати робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів. 
          Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
          Згідно з Порядком подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року №316, форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.
          Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
          Як вбачається із пункту 6 Порядку роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна. Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії). Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).
          Колегією суддів встановлено, що в звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою №10-ПІ, ФОП ОСОБА_1 зазначено середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу по підприємству в кількості 14 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність "-". Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в кількості 1 особи.
          Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, потягом 2019 року надавалась звітність - інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН з вказанням вакансій для інвалідів.
          У звітах станом на 19.12.2018, 17.01.2019, 20.02.2019, 12.03.2019, 09.04.2019, 22.05.2019, 26.06.2019, 22.07.219, 17.09.2019, 25.10.2019,14.11.2019, 27.12.2019 позивачем надані дані про вакансії за посадою: "Прибиральниця службових приміщень" в рахунок нормативу робочих місць для інвалідів (а.с. 24-71).
          Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ФОП ОСОБА_1 вчинено всі передбачені законодавством заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформувало, у спосіб встановлений відповідним центральним органами виконавчої влади, відповідні державні органи про наявність таких місць. 
          При цьому, доказів того, що позивач не створив робочі місця для інвалідів, відмовив інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, відповідачем не надано, проте, позивачем надано до суду копії своєчасно поданих відповідних звітів, як доказів вжиття ним всіх необхідних дій для працевлаштування інвалідів. 
          Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати с В ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність оскаржуваного припису.
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01-4413/0044-0144 від 24.01.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.
          Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
          При цьому, колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
          Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
          Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.       
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року по справі № 520/1928/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  08.10.2020