ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 жовтня 2020 року           справа №360/136/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді  Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Компаніець І.Д., секретаря судового засідання  Тішевського В.В., представника відповідача  Резнікової І.О., розглянув  у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 р. (у повному обсязі складено 24 лютого 2020 року у м. Сєвєродонецьк) у справі  № 360/136/20 (головуючий І інстанції суддя О.В. Захарова)   за позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління ДПС у Луганській області про  визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),  
                                               
                                                     ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (далі - позивач) 08.01.2020 звернувся до суду з позовом (який було уточнено) до  Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач), просив визнати протиправною та скасувати вимогу про виплату боргу (недоїмки) від 19.11.2019 року № Ф-66117-50 на суму 26 704, 77 грн., вирішити питання судових витрат (а.с. 1-3, 36-38).
Рішенням  Луганського  окружного  адміністративного  суду  від  24 лютого 2020 року у справі № 360/136/20  позов  задоволено.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області від 19 листопада 2019 року № Ф-66117-50, якою визначено ОСОБА_1 суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 26704,77 грн.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 97-101).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити  у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат) може бути знята з обліку на підставі поданої до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви про ліквідацію або реорганізацію платника податків за ф. № 8-ОПП за умови внесення до Єдиного реєстру адвокатів України записів про зміну організаційної форми адвокатської діяльності; зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно даних IТС «Податковий блок» ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Луганській області, Лисичанському управлінні, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю підприємець.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
Відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача станом на 31.10.2019 року становить 26704, 77 грн. За таких обставин вважає, що спірну вимогу було сформовано згідно вимог чинного законодавства.
У відзиві позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.
Позивач в судове засідання не прибув,  про розгляд справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , має право на зайняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва від 03.11.2001 № 530 (а.с. 5-7).
З довідки про взяття на облік платника податків від 24.01.2003 № 3288 вбачається, що взятий на облік в контролюючому органі як платник податків і зборів з 24.01.2003 (а.с. 8).
За даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб - підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 31 жовтня 2019 року за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 26704,77 грн. (а.с. 77-81, 83).
ГУ ДПС у Луганській області станом на 31.10.2019 сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2019 № Ф-66117-50, в якій зазначено, що сума боргу позивача становить 26704,77 грн., у тому числі, недоїмка – 26539,26 грн., штраф 165,51 грн. за період  2018 рік – три  квартали  2019 року (а.с. 13, 82).
Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України містить відомості про зупинення адвокатом ОСОБА_1 професійної діяльності з 24.02.2017 року (а.с.    182).
Не погодившись з вимогою від 19.11.2019 № Ф-66117-50, ОСОБА_1 подано скаргу від 23.11.2019 до ДПС України, де він просить скасувати  вимогу, як таку, що сформована з порушенням чинного законодавства.
24.12.2019 № 14428/6199-00-08-06-01 ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги позивача на вимогу, згідно з яким вимогу ГУ ДПС у Луганській області від 19.11.2019 № Ф-66117-50 залишено без змін, скаргу фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвоката) ОСОБА_1 від 23.11.2019 без задоволення (а.с. 16-19).
Предметом даної справи є правомірність дій відповідача щодо прийняття вимоги про  сплату боргу (недоїмки) від 19.11.2019 року № Ф-66117-50. 
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України ), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. 
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно з п.63.5 статті 63 Податкового кодексу України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. 
За приписами пункту 65.2 статті 65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. 
Положенням  пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.
Унормуванням пунктів 178.1, 178.2 статті 178 Податкового кодексу України окреслено: особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. 
Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. 
З аналізу зазначеного вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 Податкового кодексу України, лише у випадку, якщо така особа не є працівником або зареєстрована як фізична особа-підприємець та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб, відповідно до вимог законодавства.
Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ), визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Отже, виключно цим  Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону № 2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктами 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
За частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Суд зазначає, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Платниками єдиного внеску є особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. 
Відповідно до пп. 4 п. 6.7 Розділу VI Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України 09.11.2011 № 1588, взяття на облік фізичних осіб, які не є підприємцями та здійснюють незалежну професійну діяльність, умовою ведення якої згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (далі - фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), здійснюється за місцем постійного проживання у порядку, встановленому цим Порядком для фізичних осіб - підприємців: якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.
У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою "Зміни" та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, визначеного у підпункті 1 цього пункту.
Суд зазначає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником або підприємцем в межах такої незалежної професійної діяльності, та що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.
Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
За змістом ст. 13  Закону № 5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. 
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
В рішенні Конституційного суду України від 30.09.2009 р. у справі № 23-рп/2009 відбито, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами, відтак, ширшою від діяльності адвоката.
Відтак,  п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 5076-VI обумовлює: право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. 
Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст. 31). 
Виходячи зі змісту ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України. Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності.
Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст.17 Закону № 5076-VI).
Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.
Матеріалами справи підтверджено, що 24.02.2017 року позивач направив до Луганської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ДПІ у м. Лисичанську Луганської області заяву про зупинення права на зайняття адвокатської діяльності за станом здоров`я (а.с. 10).
Як зазначалось раніше, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.
Суд зауважує, що адвокатська діяльність позивача зупинена   з 24.02.2017, тобто із вказаної дати позивач не здійснює адвокатської діяльності та не отримує доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про відсутність у нього обов`язку сплати єдиного внеску, як самозайнятої особи, незалежна професійна діяльність якої є зупиненою.
Позивачем було повідомлено контролюючий орган про зупинення адвокатської діяльності. Разом з цим, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів та обґрунтування прийняття рішення контролюючими органами за результатом розгляду такої заяви позивача.  
На підставі наведеного в сукупності суд вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованості нарахування позивачу єдиного внеску з 2018  року, а встановлені в ході розгляду цієї справи обставини та аналіз норм права, якими врегульовані спірні правовідносини, свідчать про протилежне. 
Крім того, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.
Статтею 1 Закону № 1669 визначено, що період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» (далі - Указ № 405) та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України».
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу № 405.
Станом на момент прийняття спірної вимоги, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, не закінчилась.
Таким чином, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464-VI. 
Таким чином, з врахуванням встановлених обставин, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2019 року № Ф-66117-50, є протиправною та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують.
З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем  не доведено, що, приймаючи спірну вимогу,  він діяв правомірно. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції  правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги  та  скасування  рішення  суду  не  вбачається.
Керуючись ст. ст.  195, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 
    
                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 р.  -  залишити без задоволення.
Рішення   Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 р.   у справі  № 360/136/20   -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення. 
Повний текст  складений  12 жовтня 2020 року.

Головуючий   суддя                                                                                Г.М. Міронова 
                                                                
Судді                                                                                                        І.В. Геращенко 

                                                                                                                 І.Д.Компанієць