ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» грудня 2020 року 

м. Харків

справа № 642/2910/18-ц

провадження № 22ц/818/3993/20

 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів        -                 Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року в складі судді Чайка І.В.
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2016 року приблизно о 18-00 годин ОСОБА_2 , керуючи за довіреністю автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , та рухаючись по проспекту Льва Ландау в м. Харкові зі сторони вулиці Киргизької у напрямку вулиці Олімпійської, грубо порушив вимоги пункту 18.1 ПДР України і скоїв на нього наїзд на пішохідному переході, чим спричинив йому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забитої рани лобової області, закритого подвійного перелому обох кісток правої гомілки із зсувом.

На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль був застрахований у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Вказав, що на своє лікування ним понесено витрати в розмірі 14 288,67 грн.

Зазначив, що він є інвалідом ІІ групи, мешкає один і в результаті отриманої травми він був постійно прикутий до ліжка і самостійно не мав можливості пересуватися та здійснювати за собою належний догляд. Після виходу з лікарні він був вимушений наймати людей для купівлі продуктів харчування, готування їжі. Витрати на оплату роботи людям, які здійснювали за ним сторонній догляд, на додаткове лікування та додаткове посилене харчування на цей час становить 29 000,00 грн.

Вважав, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 200 000,00 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь за заподіяну йому матеріальну шкоду – 43 288,67 грн; стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь за заподіяну йому моральну шкоду – 100 000,00 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь за заподіяну йому моральну шкоду – 100 000,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року, в якому ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 – задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 14 256,64 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 704,00 грн; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір на користь держави в розмірі 1408,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» відмовити в повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що позивач не звертався із заявою щодо виплати страхового відшкодування, та відповідно не реалізував своє право на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання товариством як страховиком за договором (полісом) узятих на себе зобов`язань. Зазначив, що, враховуючи те, що позивач взагалі не звертався до товариства з заявою щодо виплати страхового відшкодування, трирічний строк на таке звернення позивачем пропущено. Таким чином права позивача не було порушено, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вказав, що матеріали справи не містять жодних допустимих, достатніх доказів на підтвердження витрат позивача на лікування в розмірі 14 256,64 грн. Вважав, що витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Кожний препарат, вказаний у чеках, повинен бути підтверджений відповідним лікарським призначенням. Тільки таким чином можна з`ясувати, що той чи інший препарат придбано з метою лікування травм, отриманих потерпілим саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а не для лікування супутніх хвороб. Зазначив, що моральна шкода має вираховуватися не від суми ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, а від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

30 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки його представник захворів, яку залишено без задоволення, враховуючи те, що попередній розгляд справи також відкладено з тих самих причин, однак, доказів щодо хвороби представника як в попередньому судовому засіданні, так в цьому судовому засіданні не надано.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині – змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довів суму як майнової, так і моральної шкоди.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 грудня 2016 року о 18-00 годині ОСОБА_2 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 та рухався по проспекту Л. Ландау у м. Харкові зі сторони вулиці Киргизької у напрямку вулиці Олімпійської зі швидкістю 50 км/год. Під час руху в районі будинку № 6 за вищевказаною адресою ОСОБА_2 грубо порушив пункт 18.1 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який рухався по пішохідному переходу (зебрі) зліва-направо по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі пункту «В» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від покарання. Цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальної та моральної шкоди – задоволено частково, стягнуто з цивільного відповідача ОСОБА_2 на користь цивільного позивача ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 13 538,97 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000 грн, в задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовлено. 

Вказаним вироком встановлено, що порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_2 , які знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, як вбачається з висновку автотехнічної експертизи № 21/17 від 17 січня 2017 року виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ - 2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку у темний час доби при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість до повної зупинки, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_1 , який рухався по пішохідному переходу (зебрі) зліва направо по руху автомобіля «ВАЗ-2101», та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , що спричинило тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (а.с.39-42 том 1).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу потерпілого задоволено частково, вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року відносно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, в решті вирок - залишено без змін (а.с.43-45 том 1).

Як вбачається з посвідчення, серія НОМЕР_2 , від 05 грудня 1996 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с.38, 53 том 1).

На час настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», що підтверджується договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, серія АЕ/9541794.

Із цього договору вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну, – 100 000,00 грн, розмір франшизи – 2000,00 грн (а.с.144 том 1).

Як вбачається з медичної картки стаціонарного хворого № 36370, ОСОБА_1 був доставлений 21 грудня 2016 року до Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» з закритою черепно-мозковою травмою, струс мозку, закритої рани голови, подвійним переломом зі зміщенням кісток правої гомілки (а.с.77-87 том 2).

З листа Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» № 12/193 від 07 грудня 2017 року вбачається, що до переліку медичних препаратів для лікування ОСОБА_1 , що придбані не за кошти стаціонару, входять: кетанов – 8 амп; реосорбілакт – 3 фл.; L-лизина есцинат – 6 амп.; лакто – 18 капс.; альцизон – 7 фл.; квамател – 5 фл.; клексам – 8 амп.; флюканазол – 4 таб.; спирт – 4 фл.; вата – 50 г; перчатки – 13 шт.; шприц 5,0 – 13 шт.; шприц 10,0 – 12 шт.; пластир – 1 шт.; катетер в/в – 1 шт.; система – 3 шт.; пелюшка – 5 шт.; левомиколь - 1т.; серветки 15 шт.; офлокаін – 1 т.; перекис воднію 1 фл.; декасан – 1 фл.; бетадін – 1 фл.; апарат зовнішньої фіксації кісток голені (а.с.76 том 2).

Матеріали справи містять оригінали квитанцій та чеків про сплату ОСОБА_1 медичних препаратів, а саме: 30 грудня 2016 року - лезо № 23 стер. – 2,25 грн, перекис воднію - 3,20 грн, фламідез табл. – 61,85 грн, декасан – 71,90 грн; 30 грудня 2016 року - бетадін р-р – 92,45 грн; 04 січня 2017 року - костиль дерев`яний – 244,00 грн, сума зі знижкою - 239,10 грн; 06 січня 2017 року - серветки – 27,00 грн, пластир – 9,10 грн; 24 грудня 2016 року - кетанов амп. – 75,74 грн, альцизон – 587,24 грн, клексан шприц 40 мг – 262,25 грн, катетер – 24,25 грн; 25 грудня 2016 року - oral.b зубна щітка – 12,06 грн, квамател табл. – 145,11 грн; 26 грудня 2016 року - альцизон – 293,62 грн, клексан шприц 40 мг – 131,13 грн, шприц 10 мл – 10,48 грн, шприц 5 мл – 6,60 грн, кетонал – 53,44 грн, пакет – 0,78 грн; 27 грудня 2016 року - клексан шприц доза 40 мг – 132,24 грн, офлокаін мазь туба – 47,48 грн; 27 грудня 2016 року - альцизон – 146,81 грн; 22 грудня 2016 року - пелюшки – 50,10 грн, кетанов р-р – 55,11 грн, л-лизина есцинат р-р – 55,76 грн, лакто капс. – 126,36 грн, левомиколь мазь – 19,14 грн, пакет – 1,00 грн, перчатки – 28,20 грн, реосорбилакт р-р – 59,73 грн, серветки – 52,80 грн, система пр – 8,15 грн, спирт – 25,59 грн, шприц 10 мл – 16,20 грн, шприц 5мл – 11,94 грн; 23 грудня 2016 року- альцизон – 293,62 грн; 23 грудня 2016 року - катетер в/в – 21,60 грн, кетанов р-р – 36,74 грн, клексан шпр. доза 40 мг – 132,08 грн, л-лизина есцинат р-р – 55,76 грн, пакет – 0,75 грн, реосорбілакт р-р – 59,73 грн, система пр – 6,82 грн, шприц 10 мл – 40,80 грн, шприц 5 мл – 7,96 грн; 23 грудня 2016 року - л-лизина есцинат р-р – 120,80 грн, пакт – 0,75 грн, реосорбілакт –р – 128,80 грн, система пр – 17,66 грн, шприц 10 мл – 28,56 грн, шприц 5 мл – 20,40 грн; 23 грудня 2016 року -тримістін мазь – 61,10 грн; 23 грудня 2016 року - фітобене гкль туба – 55,75 грн; 21 грудня 2016 року - вата 50 г – 4,80 грн, септіл/спирт – 26,00 грн, перчатки – 7,50 грн, шприц 5 мл – 4,50 грн, шприц 10 мл – 3,60 грн, цефтріаксон – 13,70 грн; 22 грудня 2016 року - альцизон – 302,70 грн; 22 грудня 2016 року - клексан шприц доза 40 мг – 132,08 грн, септил/спирт – 39,32 грн; 22 грудня 2016 року - пластир – 18,00 грн; 21 грудня 2016 року - апарат зовнішньої фіксації кісток голені – 9600,00 грн (а.с.71-75 том 2).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували та вважали рішення суду - законним.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і на час звернення позивача із позовом відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширювалася на всі правовідносини, що виникали у державі.

На час розгляду справи були внесені зміни до статті 124 Конституції України та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, якщо на час звернення з позовом не було будь-яких обмежень для такого звернення, то з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегулювані правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 зазначеного вище Закону України обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо – транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо – транспортної пригоди, потерпілого і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. 

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування  передбачені у статті 37 Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є преклюзивним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому, у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення шкоди заподіяної здоров`ю або життю потерпілого трирічним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи в рамках кримінального провадження № 120162200000001401 від 22 грудня 2016 року, у справі № 641/651/17-к у січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» про відшкодування шкоди.
Проте, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 квітня 2018 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 21 грудня 2016 року, ухвалою суду від 26 квітня 2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, ОСОБА_1 не пропустив трирічний строк для подання заяви про страхове відшкодування, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, колегія суддів зазначає, що, отримавши цивільний позов в рамках кримінального провадження, страховик у добровільному порядку мав можливість відшкодувати йому страхове відшкодування.
 
У зв`язку з чим доводи Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» щодо цього колегія суддів відхиляє.

Згідно зі статтями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Предметом позову в цій частині є вимога   ОСОБА_1   про відшкодування зі страхової компанії, яка здійснила страхування цивільно-правової відповідальності винної особи, шкоди, заподіяної життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон.

Матеріали справи свідчать про те, що ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну, – 100 000,00 грн, розмір франшизи – 2000,00 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою  працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою   втратою працездатності потерпілим; моральна  шкода,  що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктами 24.1, 24.2 статті 24 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Згідно з пунктом 24.3 статті 24 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.1 цієї статті.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 з 21 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова». Під час лікування ОСОБА_1 за власні кошти придбані необхідні медикаменти та вироби медичного призначення, які призначені лікарями. Так, ним придбано кетанов – 8 амп; реосорбілакт – 3 фл.; L-лизина есцинат – 6 амп.; лакто – 18 капс.; альцизон – 7 фл.; квамател – 5 фл.; клексам – 8 амп.; флюканазол – 4 таб.; спирт – 4 фл.; вата – 50 г; перчатки – 13 шт.; шприц 5,0 – 13 шт.; шприц 10,0 – 12 шт.; пластир – 1 шт.; катетер в/в – 1 шт.; система – 3 шт.; пелюшка – 5 шт.; левомиколь - 1т.; серветки 15 шт.; офлокаін – 1 т.; перекис воднію 1 фл.; декасан – 1 фл.; бетадін – 1 фл.; апарат зовнішньої фіксації кісток голені.

З оригіналів квитанцій та чеків, які читабельні, вбачається, що ОСОБА_1 придбано призначені ліки на суму 13 685,51 грн, яка підлягає стягненню, а не на суму 14 256,64 грн, яку визначив суд першої інстанції, оскільки надані оригінали квитанцій та чеків містять препарати, які не були призначені лікарем для лікування. У зв`язку з чим, рішення суду в цій частині підлягає зміні із зменшенням суми стягнення з 14 256,64 грн до 13 685,51 грн.

Правильного висновку дійшов суд першої інстанції, врахувавши характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, завданих дорожньо-транспортною пригодою та тимчасовою втратою працездатності і щодо відшкодування моральної шкоди. 

Згідно зі статтею 26-1 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди) страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Колегія суддів зазначає, що шкода, заподіяна здоров`ю має визначатися з урахуванням положень статті 23 Закону (в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди), а саме із  встановленої суми розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого; розміру шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; розміру шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Матеріали справи свідчать про те, що розмір шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого становить 13 685,51 грн, отже, розмір відшкодування моральної шкоди – 684,28 грн (13 685,51:100х5).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення.

У зв`язку з чим судове рішення і в цій частині підлягає зміні із зменшенням суми відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» – задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року в оскаржуваній частині – змінити, зменшивши розмір стягнутої з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 14 256,64 грн до 13 685,51 грн, моральної шкоди з 10 000,00 грн до 684, 28 грн.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду – залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.