УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 2-3728/09
провадження № 61-18033ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт, дії та рішення якого оскаржуються, - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович,
стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось Сергій Васильович, на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 рокуу справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича про відкриття виконавчого провадження, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання протиправними дій та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. про відкриття виконавчого провадження, в якій просила: 
- поновити строк на оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. від 16 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60896392;
- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. щодо прийняття 16 грудня 2019 року заяви про відкриття виконавчого провадження від 13 грудня 2019 року за підписом Камінської М. І. , як представника Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» на підставі довіреності від 12 грудня 2018 року, та відкриття 16 грудня 2019 року виконавчого провадження за № 60896392;
- визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. від 16 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60896392 за заявою від 13 грудня 2019 року, поданою представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Камінською М. І., на підставі довіреності від 12 грудня 2018 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. та відмовлено у задоволенні скарги.
Постановою Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року - без змін.
Не погоджуючись із ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року та постановою Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 року,ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось С. В., 2 грудня 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Крім того, касаційна скарга містить заперечення заявника на ухвалу Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 року, якою клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось С. В., про призначення судової технічної експертизи документів (експертиза давності) залишено без задоволення.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Підставою касаційного оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 рокуОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось С. В., визначаєнеправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що протиправність дій суб`єкта оскарження полягає у незаконності відкриття виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю у Камінської М. І. повноважень представляти інтереси ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, Київський районний суд м. Харкова виходив із того, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні установлено, що заява про відкриття виконавчого провадження надана приватному виконавцю разом із оригіналом довіреності від 13 грудня 2019 року, оглянута ним та повернута власнику, про що свідчить розписка на другому екземплярі заяви від 13 грудня 2019 року.
У зв`язку із вказаним, суд першої інстанції відхилив доводи  ОСОБА_1 про відсутність у Камінської М. І.  повноважень на здійснення представництва інтересів ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 
З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при її розгляді не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи установлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2009 року стягнено з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства 
(далі - ПАТ) «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML700/898/2007 від 27 вересня 2007 року у розмірі 2 447 428,10 грн; 1 700 грн у відшкодування державного мита; 250 грн у відшкодування витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів.
14 грудня 2009 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2-3728/09/07. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року, замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
16 грудня 2019 року приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д. В. ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого діяла Камінська М. І., подано заяву про відкриття виконаного провадження. 
На підтвердження своїх повноважень Камінською М. І. до заяви долучено копію довіреності від 12 грудня 2018 року зі строком її дії до 12 грудня 2019 року. 
Заява про відкриття виконаного провадження містить відомості про те, що 16 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д. В. повноваження Камінської М. І. згідно з оригіналом довіреності від 13 грудня 2019 року перевірено. 
Судами попередніх інстанцій також установлено, що матеріали справи містять копію довіреності від 13 грудня 2019 року, видану ТОВ «ОТП Факторинг Україна», строк дії якої до 13 грудня 2020 року.
12 грудня 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплатило авансовий внесок у розмірі 41 730 грн, отримувач - Кудряшов Д. В .
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. від 16 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60896392. 
Копію вказаної постанови направлено на адресу боржниці, вказану у виконавчому листі, - АДРЕСА_1 .
16 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д. В. направлено вимогу до Департаменту Харківської міської ради Харківської області щодо надання інформації про осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 .
Судами попередніх інстанцій також установлено, що за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . 
Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людиниу справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).
Згідно змісту статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають. 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Перелік обов`язків і прав виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа приймає постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 16 грудня 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. із заявою про відкриття виконавчого провадження.
Цього ж дня приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. відкрито виконавче провадження № 60896392, про що прийнято постанову. 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вказав, що будь-яких порушень Закону України «Про виконавче провадження» дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. 
Розглядаючи скаргу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили із відсутності правових підстав для її задоволення, оскільки державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи заявника про те, що протиправність дій суб`єкта оскарження полягає у незаконності відкриття виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю у Камінської М. І. повноважень представляти інтереси ТОВ «ОТП Факторинг Україна», відхиляються касаційним судом з огляду на наступне.
Судом апеляційної інстанції установлено, що 16 грудня 2019 року, звертаючись до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. із заявою про відкриття провадження у справі,Камінська М. І. до заяви додала копію довіреності від 12 грудня 2018 року, строк дії якої до 12 грудня 2019 року. 
При цьому, як установлено судом апеляційної інстанції, приватному виконавцю для огляду Камінською М. І. надано оригінал довіреності від 13 грудня 2019 року, строк дії якої до 13 грудня 2020 року, про що Кудряшовим Д. В. вчинено відповідний напис на заяві про відкриття виконавчого провадження. 
Також апеляційним судом установлено, що матеріали справи містять копію довіреності від 13 грудня 2019 року, видану ТОВ «ОТП Факторинг Україна», строк дії якої до 13 грудня 2020 року. 
Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність у  Камінської М. І. повноважень представляти інтереси ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що не відноситься до визначених статтею 400 ЦПК України повноважень касаційного суду.
Крім того, касаційна скарга містить заперечення заявника на ухвалу Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 року, якою клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось С. В., про призначення судової технічної експертизи документів (експертиза давності) залишено без задоволення.
Заявник вказує, що відмова у задоволенні такого клопотання позбавила її можливості надати суду докази на обґрунтування своїх доводів. 
Вказані заперечення  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось С. В., також відхиляються касаційним судом з огляду на наступне. 
Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України).
Таким чином, суд призначає експертизу у випадку неможливості достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, характер відповідних обставин. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для проведення судової експертизи, оскільки відсутні умови її призначення, передбачені статтею 103 ЦПК України. 
Стаття 103 ЦПК України має імперативний характер, тому підстави вважати, що Харківський апеляційний суд порушив норми процесуального права, відсутні. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовомих рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі учасникам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось С. В., на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 рокує необґрунтованою, правильне застосування норм матеріального права та додержання норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. 
Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки судові рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права й підстави для їх скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось С. В., на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 рокусуд відмовляє. 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирось Сергій Васильович, на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 2 листопада 2020 рокуу справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича про відкриття виконавчого провадження, стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити адвокату Миросю Сергію Васильовичу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська