Номер провадження: 22-ц/813/1507/20 
Номер справи місцевого суду: 2/1522/10425/11
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючого:  Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),
суддів:          Дрішлюка А.І., 
Громіка Р.Д., 

при секретарі: Павлючук Ю.В., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої у зв`язку з незаконною реконструкцією квартири, -

В С Т А Н О В И В: 
26 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої у зв`язку з незаконною реконструкцією квартири.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що внаслідок проведеного в квартирі АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , в квартирі позивача (№22) з`явилися тріщини, також ним вказано, що він був позбавлений водопостачання саме через демонтаж стояку холодного водопостачання в квартирі ( АДРЕСА_2 ), яка належала відповідачу ОСОБА_2 .. Позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завдали йому моральної та матеріальної шкоди, яку він оцінює в 10 000 тисяч гривень.
На підставі чого ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.
У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Розгляд справи призначено на 28 жовтня 2020 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань. 
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. 
У день судового засідання, 28 жовтня 2020 року, від ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, в яких вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Від апелянта ОСОБА_1 надішло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із його бажанням надати суду особисті пояснення по справі.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. 
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про залишення клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення та розгляд справи за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 05 листопада 2020 року. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту вчинення йому матеріальної та моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідачів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2010 року №2-227/10, було зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власні кошти привести самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 у попередній стан згідно з проектом забудови, а саме: в повному обсязі відновити демонтовані міжкімнатні перестінки та відновити зрізаний стояк водопостачання, який проходить через приміщення туалету в квартирі АДРЕСА_1 , з відновленням водопостачання до квартири АДРЕСА_3 .
Відповідачкою ОСОБА_3 була викликана комісія КП ЖКС «Порто-Франківський» для огляду квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , для виконання рішення суду, щодо відновлення зрізаного стояка водопостачання, який проходить через приміщення туалету в квартирі АДРЕСА_1 , з відновленням водопосточання до кв. АДРЕСА_3 цього ж будинку. Однак ОСОБА_1 відмовився від відновлення водопостачання і не впустив співробітників ЖКС до своєї квартири. В результаті, працівниками ЖКС «Порто-Франківський» було складено Акт від 22.06.2012р. про те, що мешканець кв. АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 перешкоджає доступу до своєї квартири працівникам дільниці №12 для відновлення водопостачання і його відновлення без отримання доступу до вказаної квартири технічно неможливе, а також зазначено, що ОСОБА_1 перешкоджає виконанню рішення суду від 24 грудня 2010 року (т. 1 а.с. 247).
Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.
Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили.
Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.
Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно- наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.
Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вину.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова від повільність не настає.
Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.
Згідно із пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надав суду жодного належного доказу того, що на його міжкімнатних простінках в квартирі не було тріщин ще до того, як ОСОБА_2 придбала квартиру за АДРЕСА_2 , так само як і доказів того, що такі тріщини могли з`явитися внаслідок проведення відповідачами ремонту.
Доводи про те, що проведений відповідачами ремонт завдав шкоди житлу ОСОБА_1 , є такими що не підтверджені належними і допустимими доказами, як цього вимагають норми ст. ст. 76, 77 ЦПК України. Крім того, встановлення причинного зв`язку між проведеним відповідачами ремонтом та наявністю у квартирі позивача будь-яких пошкоджень потребує спеціальних знань в галузі будівництва.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення, позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом та відповідного клопотання ні в суді першої інстанції, ні під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, ним заявлено не було, а відповідно до норм чинного цивільно-процесуального законодавства суд самостійно не може ініціювати питання щодо призначення експертизи.
Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, колегія суддів доходить висновку про недоведеність пред`явленого позову, адже незважаючи на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2010 року №2-227/10, позивачем належними та допустимими доказами не доведено спричинення діями відповіачів моральних чи фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних саме з вини відповідачів, а тому судом першої інстанції було вірно відмовлено у задоволенні цієї позовної вимоги.
За таких обставин, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що законні підстави для задоволення позову відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги також не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції(див. вищепункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено: 05 листопада 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік