ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/138/20  Номер провадження 22-ц/814/2536/20	Головуючий у 1-й інстанції Крючко  Н.І.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  - адвоката Малофєєва Артема Івановича на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 07 жовтня 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Крючко Н.І., повний текст судового рішення виготовлено – дата не вказана, у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У лютому 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Малофєєва Артема Івановича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , встановленого рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2011 року по справі №2-996/11 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частини, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.
Позов мотивовано тим, що на даний час його матеріальний стан зазнав змін у порівнянні з матеріальним станом на момент ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а тому, на думку ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 192 Сімейного кодексу України, він має право на зменшення розміру аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до розміру 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 07 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено в повному обсязі та стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Рішення мотивовано тим, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт погіршення його матеріального становища.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 адвокат Малофєєв А.І. в інтересах останнього подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , встановленого рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2011 року по справі №2-996/11 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи.
Позиція інших учасників справи
30 листопада 2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з вимогами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2011 року по справі №2-996/11 позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з останнього аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2011 року до досягнення нею повноліття.
Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 16 травня 2018 року по справі №553/3404/17 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 . У подальшому, за заявою ОСОБА_2 прізвище ОСОБА_5 змінено з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
15 червня 2013 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 . Від указаного шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно судового наказу від 02 січня 2020 року, виданого Ленінським районним судом м.Полтави, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02 квітня 2020 року зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 на підставі судового наказу Ленінського районного суду м.Полтави від 02 січня 2020 року з 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 04 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність на утриманні позивача, крім доньки ОСОБА_10 , ще й сина ОСОБА_4 , розмір стягнення на утримання якого, згідно судового наказу Ленінського районного суду м.Полтави від 02 січня 2020 року, зменшено з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, не може бути безумовною підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 , за умови встановлення наявності факту покращення, а не погіршення, майнового становища ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями статті 183 СК України передбачено, що аліменти на утримання дитини стягуються в частці від заробітку батьків.
Згідно з частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу Українип при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Згідно частини 1  статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав достатніх доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти саме у розмірі 1/4 частини від свого заробітку (доходу) щомісячно, як це визначено рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2011 року.
Так, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які були б достатніми та свідчили про погіршення його матеріального становища, навіть з урахуванням необхідності здійснення певних витрат на придбання медичних препаратів, у зв`язку з лікуванням раніше отриманої ним травми в ході проведення антитерористичної операції, кошти за які не компенсуються за рахунок держави.
Твердження представника апелянта стосовного того, що належним аргументом для зменшення розміру аліментів на першу дитину (дочку ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ) з визначеної судом 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), як половини від 1/3 частини доходу на двох дітей з урахуванням рівних прав дітей на утримання від батьків, є існування рішення суду про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 на утримання другої дитини (сина ОСОБА_4 ), колегія суддів визнає хибним, оскільки наявність лише цього факту не може бути достатньою підставою для прийняття судом рішення про зменшення розміру аліментів без врахування в сукупності інших підстав, зокрема стану здоров`я дочки, яка потребує постійного лікування хронічних хвороб, та рівня сукупного доходу платника аліментів, який на даний час дає можливість ОСОБА_1 забезпечити собі гідний рівень життя.
Ураховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, розмір їх доходів, відрахувань та витрат обох батьків, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 з визначеної раніше 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/6.
Також колегія суддів дійшла до висновку, що розмір аліментів, стягнутих згідно з рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2011 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну малолітню дитину - ОСОБА_4 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дочки   ОСОБА_10  та суперечитиме її інтересам.
Зазначена позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження №61-9460 св 20).
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Малофєєва Артема Івановича залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий                                 О.О. Панченко 

Судді                                                         Г.Л. Карпушин
                                                                               
                                                                               В.П. Пікуль