П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  127/20998/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Гриневич В.С. 
          Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 

23 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Залімського І. Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції  на  рішення   Вінницького міського суду Вінницької області  від  30 жовтня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора капрала поліції Білоуса Дмитра Олеговича про  скасування постанови серії ЕАМ №3124389 від 12.09.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора капрала поліції Білоуса Дмитра Олеговича про скасування постанови серії ЕАМ №3124389 від 12 вересня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 425 гривень та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив про те, що працівники поліції діяли на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому відсутні підстави для скасування постанови серії ЕАМ №3124389 від 12 вересня 2020 року.
Сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Разом з тим, від представника відповідача 23.12.2020 надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови серії ЕАМ №3124389 від 12 вересня 2020 року ОСОБА_1 12.09.2020 о 13 год. 56 хв. в м. Вінниці по вул. Пирогова, 1, керуючи транспортним засобом CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_1 , не пред`явив посвідчення водія певної категорії, чим, порушив вимоги п. 2.1. ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, а відтак відповідач безпідставно вимагав у позивача пред`явити для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, що виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України в редакції, чинній на момент складання оскаржуваної постанови) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
П.1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до  пп. "а", "б", "ґ" п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Згідно зі ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пп. "а" п.2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Статтею 53 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року №  1961-IV (далі - Закон №  1961-IV) передбачено, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, право поліцейських перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності узгоджується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, підставою для застосування до позивача адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП є факт ненадання водієм на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб та чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає про те, що він мав право не пред`являти документи на вимогу поліцейського для перевірки, оскільки зупинка його транспортного засобу була законною.
Водночас, такі доводи позивача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки не спростовують обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи і не можуть бути підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 та від 10 вересня 2019 року у справі №537/2324/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів виходить з наступного.
Особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення визначені в Розділі IV КУпАП.
Відповідно до ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.90  КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З матеріалів справи встановлено, що разом з відзивом на позовну заяву відповідач долучив компакт-диск з відеозаписами з нагрудного відеореєстратора (а.с.34), відповідно до якого на вимогу поліцейського ОСОБА_1 відмовився пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, мотивуючи відмову тим, що зупинка транспортного засобу є незаконною, особи, які його зупинили, не є поліцейськими, а їх посвідчення та нагрудні знаки підроблені.
Вказані обставини також підтверджуються відеозаписами на компакт-диск, у наданому позивачем разом з клопотанням від 15.10.2020 (а.с. 45).
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт, що на вимогу відповідача ОСОБА_1 не надав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності чим порушив вимоги п.2.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕАМ №3124389 від 12 вересня 2020 року прийнята на підставі, у спосіб та у межах повноважень, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для її скасування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.
Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції задовольнити  повністю.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі інспектора капрала поліції Білоуса Дмитра Олеговича про скасування постанови серії ЕАМ №3124389 від 12.09.2020, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати.
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення відповідно до ч.1 ст.272 КАС України.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Залімський І. Г.