Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 408/1326/19-ц
Провадження № 22-ц/810/660/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Назарова М.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»
представник позивача – Легезін Олексій Геннадійович
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»
на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 червня 2020 року, ухваленого у складі судді Соболєва Є.О., в залі судових засідань Біловодського районного суду Луганської області в смт. Біловодськ
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 498/2012-Р від 28.12.2012, - 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 28.12.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 498/2012-Р, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 63448 грн зі сплатою 19,7% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, зі сплатою 24,7 % річних. Грошові кошти разом зі сплатою процентів ОСОБА_1 зобов`язався повертати щомісяця з 1-го по 10-те число починаючи з 10.01.2013 року до 27.12.2017 року шляхом внесення періодичних платежів згідно графіку погашення.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.12.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір поруки № 498/2012-Р/П, згідно якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед ПАТ АБ «Укргазбанк» у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за вказаним кредитним договором.
Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на 10.01.2014 року за ним утворилась заборгованість, в загальній сумі 21691,74 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі – 19730,70 грн, нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.11.2014 по 30.04.2015 – 1961,04 грн.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 21691,74 грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 04 червня 2020 року ухвалено позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 498/2012-Р від 28.12.2012, яка утворилась за період з грудня 2016 року по 27 грудня 2017 року у сумі 19730,70 грн, яка складається із: боргу за кредитом в розмірі 19730,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 498/2012-Р від 28.12.2012 в сумі 1961,04 грн, яка складається із: відсотків за користування кредитом – 1961,04 грн.
В частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по відсотках – відмовити за необґрунтованістю.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1921,00 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк»,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04.06.2020р. по справі №408/1326/19-ц за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині відмови позивачу в задоволенні частини вимог до ОСОБА_3 скасувати, ухвалити нове яким вимоги про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.
Представник скаржника зазначив, що відповідно до положень договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за договором. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. договору поруки продовжують існувати.
Крім того, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

В судове засідання представник ПАТ АБ «Укргазбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку передбаченому ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до доводів апеляційної скарги, предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови ПАТ АБ «Укргазбанк» у задоволенні позовних вимоги.

Судом першої інстанції встановлено та ніким із сторін не оспорюється, що 28.12.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 498/2012-Р, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у загальній сумі 63448 грн зі сплатою 19,7% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, зі сплатою 24,7 % річних., з кінцевим строком погашення до 27.12.2017 року включно.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 10.01.2014 року за ним утворилась заборгованість, в загальній сумі 21691,74 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі – 19730,70 грн, нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.11.2014 по 30.04.2015 – 1961,04 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань 28.12.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 498/2012-Р /П, згідно якого поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед ПАТ АБ «Укргазбанк» у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за вказаним кредитним договором.

Частини першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Пунктами 1.1 та 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.
Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору.
Отже сторони під час укладення зазначеного договору поруки встановили строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання.
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.

Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК Українипро те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ураховуючи положення кредитного договору № 498/2012-Рвід 28.12.2012 року та договору поруки № 498/2012-Р/п, дійшов правильного висновку про те, що сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Як зазначалося вище умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до кредитного договоруз останнім строком погашення 27.12.2017 року.

Судом встановлено, що до грудня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту. Віднесення заборгованості на прострочену відбулось 12.12.2016 року, таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 11.12.2014 року, відповідно подовжений договором трирічний строк дії поруки по кредиту сплинув 11.12.2017. 

Разом з тим, до листопада 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам, а остання дата нарахування процентів 30.04.2015. Перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення процентів почався з 11 листопада 2014 року (наступного дня після невнесення чергового платежу). Відповідно подовжений договором трирічний строк дії поруки по процентах сплинув 11 листопада 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом банк звернувся до суду 30.01.2019 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті.
За таких обставин, правильними є висновок суду першої інстанції про те, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з грудня 2016 року позивач звернувся до суду в межах строку, вказаного у п.5.2. договору поруки, а стосовно вимоги стягнення заборгованості за процентами після спливу вказаного строку, оскільки останнє нарахування відбулось 30.04.2015, то строк пред`явлення вимоги до поручителя щодо останнього платежу по процентах сплинув 01 травня 2018 року.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя після спливу строку її дії з вимогою щодо відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Разом з тим правовідносини з поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку дії поруки з моменту виникнення права вимоги за договором поруки. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в справі за № 6-272 цс16.

Відтак, є обґрунтованими висновки суду, що вимогибанку про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за договором поруки підлягають задоволенню лише в частині заборгованості за кредитом в сумі 19730,70 грн. Саме така сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_2 , в порядку солідарного стягнення, як з боржника та поручителя. 
При цьому, заборгованість зі сплати процентів в сумі 1961,04 грн., строк пред`явлення вимоги щодо стягнення останнього платежу з яких сплинув 01 травня 2018 року, стягненню з ОСОБА_2 не підлягає. 

Посилання в апеляційній скарзі на те, оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням пунктів 5.1 та 5.2 договору поруки продовжують існувати, не заслуговують на увагу з огляду на викладені вище обставини.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до цитування позивачем пунктів як кредитного договору так і договору поруки без взаємозв`язку зі встановленими судом обставинами, та без викладення в апеляційній скарзі обставин щодо неповноти та (або) неправильності встановлених судом обставин, які мають значення для справи, і в чому полягають неправильні висновки суду.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК Україниапеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат, то оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий                                                         О.Ю. Карташов 

Судді:                                                                 В.К. Гаврилюк

                                                                       М.В. Назарова