ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8481/20 Справа № 199/9693/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства “Страхова група “ТАС” про відшкодування майнової та моральної шкоди,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про відшкодування майнової та моральної шкоди.
       В обґрунтування позову посилалася на те, що 09.08.2018 року у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_2 .
       Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року. Крім того, у зазначеній постанові встановлено, що зібрані у судовому засіданні докази не доводять порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху, а тому апеляційну скаргу залишено без задоволення та провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
       Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю позивача була нанесена матеріальна шкода в розмірі 33 364 грн.
       За таких обставин, позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь майнову шкоду в розмірі 33 364,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2018 року у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_2 .
       На місті ДТП протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно водія ОСОБА_3 .
       Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.24).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року, якою справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, залишено без змін (а.с.25).
       При цьому адміністративна справа розглядалася щодо порушення ОСОБА_3 вимог п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України.
       На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована полісом АМ 7102677 від 08.05.2018 АТ «СГ «ТАС».
       Розмір збитків завданих автомобілю «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно заяви про страхове відшкодування від 06.09.2018 становить 33364,00 грн.
       Стороною позивача надано висновок експерта за результатами nроведення дослідження з обставин механізму ДТП №10.1/022 від 20.06.2020, яке було проведено на підставі заяви від 09.06.2020 про залучення експерта на договірних умовах для проведення судової інженерно-технічної експертизи складеної захисником-адвокатом Ліфлянчиком С.І. який діяв в інтересах гр. ОСОБА_1 .
       Відповідно до відомостей, що містяться у висновку експерта за результатами проведення дослідження з обставин механізму ДТП №10.1/022 від 20.06.2020 експерту для ознайомлення надано копію цивільного позову та ухвалу судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець О.Б. від 12.12.2019. Аркуші позову та ухвали не прошиті та не пронумеровані, скріплені у верхньому правому куті металевою скобою. Копії на 4-х аркушах надані нарочним в незапакованому вигляді.         Висновок підготовлено для подання до суду. Інші документи експертом не досліджувались.
       Із висновку експерта у частині опису обставин події та вихідних даних зазначено, що ці відомості було взято із заяви про проведення експертизи. Проте, чи надавалися експерту первинні документи, як то адміністративний матеріал, протокол, схема ДТП, фотокартки з місця пригоди, постанови у справах про адміністративне правопорушення, і чи були досліджені вони експертом, не зазначено.
       Правом на заявлення клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи сторона позивача не скористалася, а наданий висновок експерта №10.1/022 від 20.06.2020 року не в повній мірі відображає події ДТП, яка сталася 09.08.2018, а тому достовірно встановити хто із сторін порушив правила дорожнього руху України, які перебували у причинному зв`язку із ДТП, під час розгляду справи не встановлено.
       Крім того, встановлено, що на момент розгляду справи, автомобіль «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 відремонтовано. Завдання шкоди власнику зазначеного автомобіля ОСОБА_4 у розмірі саме 33 346,00 грн. жодним належним доказом не підтверджено.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
       Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
       Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоди.
       Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.
       Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
       Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2ст. 1187 ЦК України).
       Водночас, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
       Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.
       На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.
       Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Однак, в порушення вимог законодавства, позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини ОСОБА_2 , що знайшло своє відображення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, а відтак саме відповідач ОСОБА_2 та страхова компанія, що застрахувала її цивільно-правову відповідальність, мають відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду.
       Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, той факт, що у діях ОСОБА_3 в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено складу адміністративного правопорушення сам по собі не є доказом того, що ДТП сталося з вини ОСОБА_2 .
       Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
       Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: