ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1382/20  Номер провадження 22-ц/814/2464/20	Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді БондаревськаС.М., Кривчун Т.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2020 року, постановлене суддею Путря О.Г.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:
04.06.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.10.2012. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 31.03.2020 становить 131 504,26 грн. та складається із: 276,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 119 397,14 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 5 092,55 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 6 238,30 грн. - штраф (процентна складова) та 2 102,00 грн. судового збору.
Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22.09.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 276,27 грн. та 4,41 грн. судового збору.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню із відповідача підлягає виключно заборгованість за тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та позичальником щодо сплати процентів та неустойки.
Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Вважає, що висновок районного суду про відсутність погоджених сторонами умов кредитування ґрунтується на припущеннях, а розмір заборгованості за кредитом згідно зі ст.81 ЦПК України доведений належними доказами, включно із випискою з банківського рахунку, що не спростовані відповідачем за час розгляду справи в суді.
Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся в АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 26.10.2012, якою надав згоду, що така анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є договором публічної оферти. 
Заперечує застосування до спірних правовідносин позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17-ц від 03.07.2019, оскільки у матеріалах справи наявна конкретна редакція Умов та Правил надання банківських послуг, затверджена наказом від 01.08.2012 «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг».
Доводить, що відповідач почав користуватися кредитними коштами з 26.10.2018 за тарифами, якими передбачений розмір відсотків 2,5% на місяць та який збільшувався за витратами, здійсненими ним з 01.09.2014 - 2,9% на місяць, з 01.04.2015 - 3,6 % на місяць.
Вважає, що районний суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки подібні висновки порушують вимоги ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тоді як право нарахування пені та штрафів узгоджено п.2.1.7.6 та п.2.1.112.6.1 договору, а тому є обов`язковими до стягнення. 
       Зазначає, що відповідач не звертався до банку із заявою про розірвання договору, а навпаки, погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, оскільки упродовж тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом першої інстанції установлено, що26.10.2012 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він із ними ознайомлений та згоден. Ознайомившись із їх змістом позичальник виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитку «Універсальна» із кредитним лімітом 0 грн./а.с.17/
Згідно довідки ПриватБанк, на підставі кредитного договору б/н ОСОБА_1 видано кредитні картки: НОМЕР_1 строком дії з 26.10.2012 до 05/16; НОМЕР_2 строком дії з 06.08.2014 до 04/18./а.с.16/
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. /а.с.19-43/
Згідно витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком визначено наступні тарифні плани: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». У примітках вказано, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua./а.с.18/
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за договором б/н від 26.10.2012, станом на 31.03.2020 становить 131 504,26 грн., із яких: 276,27 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 119 397,14 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 5 092,55 грн. - заборгованість по пені; 6 738,30 грн. - заборгованість по судовим штрафам./а.с.8-10/ 
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із нього підлягає заборгованість за тілом кредиту. Підстави для стягнення відсотків та неустойки відсутні, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами повідомлення позичальника про такі умови кредитування.
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду, переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на власну користь.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції регламентовані положеннями статті 367 ЦПК України, частинами 1-3 якої визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно частини шостої наведеної норми, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Звертаючись в суд із позовною заявою, АТ КБ «ПриватБанк» просить, крім тіла кредиту, стягнути із позичальника 119 397,14 грн. заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, 5 092,55 грн. пені та 6 738,30 грн. штрафів.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 26.10.2012, банк посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини договору приєднання, укладеного шляхом підписання анкети-заяви.
Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи анкету-заяву від 26.10.2012, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як такий, що містить посилання на загальні умови кредитування у ПриватБанк з обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract» та «Універсальна gold». 
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які позивачем не спростовані, що витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 26.10.2012 шляхом підписання анкети-заяви. 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, базову відсотку ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах. 
Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування позиції Великої Палати Верховного Суду з огляду на те, що в межах даного спору наявна конкретна редакція Умов та Правил надання банківських послуг, діючих на момент підписання анкети-заяви, а також, що відповідач не надавав жодних заперечень проти факту ознайомлення із тією редакцією витягу Умов та Правил, що долучена до матеріалів справи, колегією суддів відхиляються. Такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи, а наявний у матеріалах справи витяг із Умов і Правил надання банківських послуг містить його окремі пункти, які не можливо ідентифікувати за періодом дії. Тоді як відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог не звільняє банк від обов`язку доводити обставини, на які він посилається, як на підстави свої вимог.
Неспроможними є посилання банку на розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, як належні докази для стягнення із відповідача заборгованості за відсотками. Оскільки виписка по рахунку доводить розмір фактично використаних позичальником кредитних коштів, що постановлено до стягнення судом першої інстанції, та не є підставою нарахування відсотків, базова ставка за якими сторонами зобов`язання не погоджена. А тому за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування, зокрема базової відсоткової ставки, виписка по картковому рахунку в сукупності із розрахунком заборгованості, не є належними та достовірними доказами стягнення відсотків, у розумінні положень ст.ст.77,79 ЦПК України. 
Посилання позивача на базову відсоткову ставку в 2,5% на місяць (30% річних), окрім того, що не узгоджена із відповідачем, згідно наведеного розрахунку в односторонньому порядку неодноразово змінювалася та становила 34,8% та 43,20% річних, що є порушенням ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв, а тому його подальші твердження, що районний суд не мав відмовити у стягненні відсотків, встановивши використання позичальником кредитних коштів, виходять за межі позову та повноважень суду апеляційної інстанції.
Підстави стягнення неустойки відсутні, як такі, що не узгоджені сторонами зобов`язання, оскільки ґрунтуються на Умовах і правилах надання банківських послуг ПриватБанк, які не є складовою зобов`язання та не можуть бути спростовані тривалістю користування банківською карткою 
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14.12.2020.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 С.М. Бондаревська

                                                                               Т.О. Кривчун