УХВАЛА
 
30 листопада 2020 року
м. Київ
Провадження № 13-92зво20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 
перевірила заяву засудженого ОСОБА_20 про перегляд за   виключними обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від  12  квітня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 10 липня 2001 року і
ВСТАНОВИЛА:
Як убачається зі змісту заяви, вироком Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року ОСОБА_20 визнано винним та засуджено за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «а», «г», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 145 Кримінального кодексу України 1960 року до довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 10 липня 2001 року вирок залишено без  змін.
Засуджений ОСОБА_20  звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі  –  Велика Палата) з заявою про перегляд вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 10 липня 2001 рокуза виключними обставинами. 
При цьому засуджений посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) «Кафкаріс проти Кіпру», « Вінтер та інші проти Сполученого Королівства», «Лассо Магьяр проти Угорщини» та «Пєтухов проти України № 2» як на джерела права у його справі. Зазначає, що застосування до нього довічного позбавлення волі суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки довічне позбавлення волі позбавляє права перегляду вироку і перспективи дострокового звільнення. Просить пом`якшити призначене покарання шляхом заміни довічного позбавлення волі на  позбавлення волі на строк 15 років.
Перевіривши заяву засудженого, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження має бути відмовлено з огляду на таке.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 461 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстави, передбаченої п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не пізніше тридцяти днів із дня, коли така особа дізналася або  могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного.
Проте, на користь ОСОБА_20 не було постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, а рішення ЄСПЛ, на які посилається засуджений у своїй заяві, постановлені щодо інших осіб. 
Тому, обставини, на які посилається заявник, щодо ньогоне є виключними.
Засуджений у заяві наводить обґрунтування суворості виду призначеного йому покарання, що по суті є незгодою із судовими рішеннями.
При цьому оцінка призначеного ОСОБА_20 найсуворішого виду покарання вже була надана касаційним судом при прийнятті рішення, і Велика Палата не наділена повноваженнями щодо «повторної» касації, оскільки не є четвертою інстанцією в  системі судів кримінальної юрисдикції.
З огляду на вищевикладене, Велика Палата дійшла висновку про те, що у відкритті провадження слід відмовити, а заяву ОСОБА_20 повернути. 
Керуючись статтями 429, 461, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Відмовити  ОСОБА_20 у відкритті провадження про  перегляд за виключними обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року та ухвали Верховного Суду України від 10 липня 2001 року.
Заяву повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 Суддя-доповідач                                                                                         ОСОБА_1 
Судді:	ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  ОСОБА_10 	ОСОБА_11  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17  ОСОБА_18  ОСОБА_19