ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 р.	Справа № 520/1447/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.
представника позивача: Пономаренко Г.О.
представника відповідача: Гусаченко Г.О. 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 17.08.20 року по справі № 520/1447/2020
          за позовом        Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до        Головного управління Держпраці у Харківській області            
          про скасування припису,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ), звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі та текстом також - відповідач, ГУ Держпраці у Харківській області), в якому просила скасувати припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю №20-01-4310/0061 від 20.01.2020, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 02.03.2020 усунути порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціального захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, з посиланням на обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним у позовній заяві, зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно кваліфікував діяння позивача, невірно витлумачив положення частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціального захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ та, як наслідок, дійшов помилкових висновків. За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Харківському обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів як фізична особа, яка в своїй діяльності використовує найману працю.
Головним управлінням Держпраці у Харківській області 23.12.2019 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом № 6102227685327 направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 , зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повідомлення про проведення планової перевірки суб`єкта господарювання від 21.12.2019 № 02.03-03/3833. Зазначене повідомлення отримано позивачем 03.01.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 6102227685327.
Головним управлінням Держпраці у Харківській області видано Наказ № 2364 від 21.12.2019 «Про проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_1 ». На підставі наказа оформлено направлення на проведення перевірки від 21.12.2019 за № 02.03-03/3819. Копію направлення на проведення перевірки вручено представнику ФОП ОСОБА_1 , Пономаренко Ганні Олександрівні (за довіреністю № 83 від 14.01.2020) /т. 1 а.с. 16/.
За результатами проведення перевірки щодо додержання позивачем вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, посадовими особами відповідача складено акт № 20-01-1402/0018 від 20.01.2020 (надалі - акт перевірки) /т. 1 а.с. 10-15/
За висновками акта перевірки на підставі наданих позивачем документів, а саме: табелів обліку робочого часу за період квітень-грудень 2019, повідомлення про прийняття працівників на роботу за період квітень-грудень 2019 посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області встановлено, що середньооблікова чисельність працівників ФОП ОСОБА_1 у 2019 році склала 20 осіб і, відповідно до приписів ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у ФОП ОСОБА_1 має дорівнювати - 1 особа. Однак, всупереч наведеному, у 2019 році ФОП ОСОБА_1 фактично не перебувала у трудових відносинах з особами з інвалідністю, а отже, роботодавцем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 % середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу у 2019 році.
На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням Держпраці у Харківській області складено припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю № 20-01-4310/0061-0357 від 20.01.2020, яким позивача зобов`язано: в подальшому дотримуватись вимог ст. 19 Закону № 875 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки не виконується норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю; усунути порушення у строк до 02.03.2020; про усунення виявлених порушень визначених у приписі строк повідомити ГУ Держпраці у Харківській області /т.1 а.с. 8, 9/.
Не погоджуючись із винесеним приписом про усунення порушень вимог законодавства, позивач звернулася до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході судового розгляду справи доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність оскаржуваного припису та відповідність останнього вимогам чинного законодавства, що свідчить про відсутність правових підстав для його скасування, водночас, позивачем, у встановлений строк, виконано порушення, зазначені в такому приписі.
Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (далі по тексту - Закон № 875-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Водночас, частиною другою статті 19 Закону № 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону (частина 3 статті 19 Закону № 875-XII).
Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
У зв`язку з цим, для правильного вирішення спору необхідно перевірити, чи вжив позивач залежних від нього заходів для забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до встановленого нормативу.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067-VI (далі по тексту - Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067-VI, Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)". В контексті прийнятого Закону № 5067-VI, та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Колегія суддів зауважує, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 806/1368/17.
Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що законодавцем чітко визначені обов`язки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю :
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,
- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;
-надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- в разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17.
Разом з цим, положеннями Закону № 875-XII також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка, в свою чергу, здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.
З огляду на викладене, обов`язок з працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.
Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.
Отже, невиконання обов`язку здійснювати працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 Закону № 875-XII, та, як наслідок, підстава для винесення відповідного припису має місце або в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-XII, а саме: невиділення та нестворення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, незвітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, оскільки саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2019 року у справі № 820/2190/17.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Як передбачено Положенням про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженим Наказом Державної служби України з питань праці № 84 від 03.08.2018, Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.
Відповідно до пп.11 п.4 Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість населення та працевлаштування інвалідів у частині реєстрації у регіональному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів; виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» від 21.08.2019 за № 823 (далі - Порядок № 823, який був чинним на час проведення перевірки).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 823, в редакції чинній на момент проведення інспекційного відвідування позивача, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Положеннями Порядку № 823 не визначено тип заходу - плановий чи позаплановий, а лише форму - інспекційне відвідування чи невиїзне інспектування.
Так, інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача.
Пунктами 16, 17 Порядку № 823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Як убачається із матеріалів справи, на підставі висновків акта № 20-01-1402/0018 від 20.01.2020, складеного за результатами проведення перевірки щодо додержання ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідачем прийнято припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю виявлених порушень № 20-01-4310/0061-0357 від 20.01.2020, відповідно до якого, згідно зі ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", зобов`язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у строк до 02.03.2020 усунути порушення ст. 19 Закону України № 875 щодо виявленого порушення про невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в ході проведення планової перевірки надавалась відповідачу звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», які подавались до Харківського міського центру зайнятості у 2019 році (12.08.2019, 17.09.2019, 25.10.2019, 14.11.2019, 27.12.2019), в тому числі з позначкою "вакансії для інвалідів, які не досягли пенсійного віку", що підтверджується копіями звітів, наявними в матеріалах справи (а.с. 28-47), та про що вказано самим відповідачем в акті № 20-01-1402/0018 від 20.01.2020, на підставі якого прийнято оскаржуваний припис.
Також, в акті № 20-01-1402/0018 від 20.01.2020 зазначено, що станом на 21.04.2019 позивач найманих працівників не мала, господарську діяльність не здійснювала, на момент проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_1 термін подання звітності за 2019 рік за формою № 10-ПІ «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» не настав.
Отже, протягом 2019 року Харківський міський центр зайнятості був проінформований про наявність вакансій для інвалідів у ФОП ОСОБА_1 та мав можливість у 2019 році направляти відповідних осіб для подальшого працевлаштування.
Будь-яких доказів відмови позивача в працевлаштуванні осіб з інвалідністю матеріали справи не містять.
Отже, на час перевірки позивачем здійснено всі заходи для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування Фонду соціального захисту інвалідів про вказані дії та надання копії звітів про попит на робочу силу, чим виконано вимоги ст. 19 Закону 875-XII, на порушення яких відповідач посилається при винесенні оскаржуваного припису.
Доводи відповідача стосовно наявності у позивача обов`язку самостійного працевлаштування інвалідів є необґрунтованими, оскільки нормами діючого законодавства не передбачено обов`язку суб`єкта господарювання здійснювати самостійний пошук працівників, останній повинен створювати робочі місця для осіб з інвалідністю та направляти до центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування таких осіб.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування припису про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю № 20-01-1402/0018 від 20.01.2020.
Висновок суду першої інстанції про те, що після винесення припису № 20-01-4310/0061-0357 від 20.01.2020 ФОП ОСОБА_1 листом від 27.02.2020 повідомила Головне управління Держпраці у Харківській області про виконання такого припису та усунула відповідні порушення, є хибним та спростовується матеріалами справи.
Як убачається з листа від 27.02.2020 ФОП ОСОБА_1 повідомила Головне управління Держпраці у Харківській області щодо виконання припису про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю № 20-01-4310/0061 від 20.01.2020 та зазначила, що усунула вказані у приписі порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" шляхом створення 1 робочого місця для особи з інвалідністю, про що нею було повідомлено Державний центр зайнятості звітами за формою № 3-ПН про попит на робочу силу (вакансії) від 10.01.2020 за вх. № 2/3, 19.02.2020 за вх. № 1875 та поданим звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою № 10-ПН до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 19.02.2020.
На підставі вказаного листа відповідач зняв оскаржуваний припис з контролю у зв`язку з його виконанням та вніс відповідні відомості до автоматизованій системи моніторингу порушень трудового законодавства Держнаглядпраці (програмного комплексу АСМ-1), неврахувавши, що звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», які подавались до Харківського міського центру зайнятості у 2019 році (12.08.2019, 17.09.2019, 25.10.2019, 14.11.2019, 27.12.2019), надавалась позивачем в ході проведення планової перевірки ГУ Держпраці у Харківській області, а на момент проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_1 термін подання звітності за 2019 рік за формою № 10-ПН «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» не настав, про що зазначалося в акті № 20-01-1402/0018 від 20.01.2020.
Водночас, лист ФОП ОСОБА_1 від 27.02.2020, направлений до ГУ Держпраці у Харківській області, фактично свідчив про повідомлення Державного центру зайнятості звітами за формою № 3-ПН про попит на робочу силу (вакансії) у 2020 році.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач, надаючи до Управління Держпраці, на виконання оскаржуваного припису звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою № 10-ПН, поданий до Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, підтвердила невиконання нею нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розумінні ст. 19 Закону № 875-XII, колегія суддів вважає помилковим, оскільки надання ФОП ОСОБА_1 вказаного звіту не може вважатися згодою із вказаними у приписі порушеннями, а, навпаки, свідчить про вжиття позивачем усіх, передбачених діючим законодавством заходів, спрямованих на дотримання вказаних вище положень ст. 19 Закону № 875-XII.
З огляду на викладене вище, посилання відповідача на те, що спірний припис на момент розгляду справи у суді першої інстанції вичерпав свою дію, оскільки позивач виконав його у добровільному порядку, колегією суддів не приймаються до уваги.
Окрім того, як свідчать матеріали справи, позивач, не погоджуючись з приписом відповідача, 05.02.2020 р. звернувся із цим адміністративним позовом до суду першої інстанції, тобто ще до направлення листа до ГУ Держпраці у Харківській області від 27.02.2020 і, відповідно, до зняття останнім оскаржуваного припису з контролю.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що в ході судового розгляду справи доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність оскаржуваного припису та відповідність останнього вимогам чинного законодавства, що свідчить про відсутність правових підстав для його скасування оскаржуваного припису, як і висновок про виконання позивачем у встановлений строк порушення, зазначеного в такому приписі, є неправомірними.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року по справі № 520/1447/2020  скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
Скасувати припис про усунення порушень законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю № 20-01-4310/0061 від 20.01.2020, винесений Головним управлінням Держпраці у Харківській області.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  16.11.2020 року