П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
 02 листопада 2020року                                                                                     м. Київ
         
  Справа № 756/90/20
  Провадження: № 22-ц/824/11527/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А. 
секретарі Гулієв М.Д.о,  Глухенька М.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  адвоката Пилипенка Василя Михайловича в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року, постановлену  під головуванням судді Яценко Н.О., 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Биченка Ігоря Валерійовича, зацікавлені особи: Чигиринський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» та клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою,
в с т а н о в и в:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що постановою державного виконавця Черкаського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Биченка І.В., який входить до виконавчої групи, створеної на базі Чигиринського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, від 08.09.2016 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-2342, що виданий 20.10.2010 року Оболонським районним судом м. Києва, про звернення стягнення на заставне майно, а саме: легковий автомобіль марки Lexus, колір-чорний, модель GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_2 , що належитьйому, ОСОБА_1 , на праві приватної власності. Зазначав, що дії державного виконавця при винесенні даної постанови є неправомірними, та такими, що порушують його права як боржника, з огляду на те, що заява представника стягувача датована 20.09.2016 року, тобто, державний виконавець, відкрив виконавче провадження 08.09.2016 року без заяви стягувача. Окрім того, заява стягувача подана особою, повноваження якої на вчинення відповідних дій закінчились 16.06.2016 року. Посилався на те, що за адресою, яка зазначена у заяві стягувача, та за якою йому направлена постанова про відкриття виконавчого провадження, він ніколи не проживав. Також зазначав, що стягувач пропустив річний строк на повторне звернення із заявою про примусове виконання рішення. Звертав увагу, що оскаржувана постанова не містить повного тексту резолютивної частини рішення, зокрема, лише відомості щодо звернення стягнення на заставне майно (легковий автомобіль).
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1  строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Черкаського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Биченка І.В., який входить до виконавчої групи, створеної на базі Чигиринського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у виконавчому провадженні № 52184394.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області Биченка І.В., який входить до виконавчої групи, створеної на базі Чигиринського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області у виконавчому провадженні №52184394 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.09.2016 року щодо виконавчого листа № 2-2342 виданого 20.10.2010 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, звернення стягнення на заставне майно.
Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.09.2016 року державного виконавця Черкаського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області Биченка І.В., який входить до виконавчої групи, створеної на базі Чигиринського РВДВС ГТУЮ у Черкаській області у виконавчому провадженні № 52184394.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Пилипенко В.М. в інтересах АТ «Державного ощадного банку України» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,  просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову у задоволенні скарги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що строк пред`явлення виконавчого листа - 3 роки, а тому станом на 20.09.2016 року строк пред`явлення виконавчого листа ще не минув. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», при наявності інформації про місце перебування боржника, стягувач мав право звернутися до відділу ДВС за місцем перебування боржника і надавати письмові докази на підтвердження цієї обставини він, державний виконавець, не зобов`язаний.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга не містить спростувань щодо встановлених судом обставин про відкриття виконавчого провадження за відсутності заяви стягувача, відсутності повноважень представника стягувача для звернення із відповідною заявою та невідповідності виконавчого листа вимогам ч. 2 ст. 368 ЦПК України, що позбавляло державного виконавця в законний спосіб вирішувати питання про відкриття виконавчого провадження. 
В судовому засіданні Пилипенко В.М. в інтересах АТ «Державного ощадного банку України» підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.
ОСОБА_1 та його адвокат Волков С.А. заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Державний виконавець Биченко І.В. та представник Чигиринського РВДВС ГТУЮ у Черкаській областів судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи булиповідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Постановою державного виконавця Черкаського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Биченка І.В., який входить до виконавчої групи, створеної на базі Чигиринського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 08.09.2016 року було відкрите виконавче провадження № 52184394 про примусове виконання виконавчого листа № 2-2342, який виданий20.10.2010 року Оболонським районним судом м. Києва про звернення стягнення на заставне майно, а саме: легковий автомобіль марки Lexus, колір-чорний, модель GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, вважав, що дії державного виконавця при винесенні постанови від 23.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 52184394 є неправомірними та такими, що порушують права боржника у виконавчому провадженні та суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час здійснення оскаржуваних дій).
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або іншій нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Виходячи з наведеного, суд застосовує до правовідносин, які виникли між заявником та іншими учасниками виконавчого провадження № 52184394 норми Закону України «Про виконавче провадження», які були чинні на час цих правовідносин, тобто, станом на червень 2016.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення(далі-виконавчий документ) у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ч.1 ст. 18 Закону України у виконавчому документі зазначаються: резолютивна частина рішення, дата набрання законної (юридичної) сили рішенням, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про  відкриття виконавчого провадження стягувач вправі  зазначити  відомості,  що ідентифікують боржника чи можуть  сприяти примусовому виконанню  рішення  (рахунок  боржника, місце  роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна 
тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
            Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 9  Закону України «Про виконавче провадження» участь    юридичних осіб у виконавчому провадженні  здійснюється їх керівниками чи органами,  посадовими особами, які  діють   у   межах  повноважень,  наданих  їм  законом,  або  через 
представників юридичної особи. 
Повноваження представника повинні бути підтверджені  довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону. 
Як убачається із змісту оскаржуваної постанови, заява стягувача про примусове виконання подана 08.09.2016 року.
Одночасно з цим, заява представника стягувача містить іншу дату, а саме 20.09.2016 № 26-12/682.
В додатках до вказаної заяви долучені виконавчий лист Оболонського райсуду м. Києва від 20.10.2010 року у справі № 2-2342/10 та копія довіреності представника стягувача на ім`я ОСОБА_2  зі строком дії - з 16.06.2015 року до 16.06.2016 року.
Отже, на час подання заяви про примусове виконання рішення - вересень 2016 року довіреність представника стягувача ОСОБА_2 втратила свою чинність, що свідчить про те, щодержавний виконавець відкрив виконавче провадження 08.09.2016 року за відсутності заяви уповноважного представника стягувача про примусове виконання рішення, а тому державним виконавцем при відкритті провадження були порушені вимоги ст.ст. 9, 19 Закону.
Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Відповідно до ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику ОСОБА_1 за адресою  АДРЕСА_1 , що зазначена у заяві стягувача, не зважаючи на те, що увиконавчому документі зазначена інша адреса боржника - АДРЕСА_2 , яка також зазначена і у паспорті боржника.
Житлове приміщення за адресою, яка вказана в заяві стягувача про примусове виконання рішення, належить ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні №57658655 Чигиринського РВДВС у Черкаській області, а стягувачем у виконавчому провадженні №57658655 є Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк».
На час відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 за зазначеною стягувачем адресою не проживав, у  місті Чигирин не працював,  та належне йому майно за даною адресою було відсутнє.
За таких підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виконавче провадження № 52184394 було відкрите з порушенням вимог статті 20 Закону України «Про виконавче провадження».
Окрім того, державним виконавцем в порушення вимог ст. 18 Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.09.2016 року було зазначено лише частину резолютивної частини рішення суду, а саме «Звернути стягнення на заставне майно, а саме: легковий автомобіль марки Lexus, колір-чорний, модель GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, номер шасі (кузова,рами)   НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 », в той час,  як рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2010 року було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Черкаського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 51-07 від 05.04.2017 року в розмірі 524 722,65 грн та державне мито в розмірі 1700 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн та звернуто стягнення на заставне майно.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії державного виконавця при винесенні постанови від 23.08.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 52184394 є неправомірними та такими що порушують права заявника, як боржника у виконавчому провадженні, є такими, що суперечать ст.ст.6, 11, 18?20 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції станом на час здійснення оскаржуваних дій).
Проте колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про порушення державним виконавцем положень ст. 22, 23, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження».
У відповідності до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Згідно п. 4 Перехідних положень Закону України «Про внесення  змін до Закону України «про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України    щодо вдосконалення процедури примусового виконання 
 рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконавчі  документи,  видані  до  набрання  чинності  цим Законом,  пред`являються до виконання  у  строки,  встановлені  на 
момент їх видачі.
На момент видачі Оболонським районним судом м. Києва виконавчого листа № 2?2342 (2010 рік), строк його пред`явлення встановлений Законом - 3 роки. 29.05.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повторно виконавчий лист звернуто до виконання у вересні 2016 року. За таких підстав, стягувач повторно звернувся із заявою про пред`явлення виконавчого листа до виконання такий у строк, встановлений Законом.
Суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про невідповідністьдій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження № 52184394 положенням ст.ст. 6, 11, 18-20 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому, помилково вважав, що стягувачем пропущено строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про зміну оскаржуваного судового рішення шляхом виключення із мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції висновку суду про те, що дії державного виконавця суперечать положенням  статтей 22, 23, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження. 
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів залишає за скаржником, оскільки такий розрахований за мінімальною ставкою.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну адвоката Пилипенка Василя Михайловича в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року змінити.
Виключити із мотивувальної частини ухвали висновок суду про те, що дії державного виконавця суперечать положенням  статтей 22, 23, 25,26 Закону України «Про виконавче провадження».
В решті ухвалу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   

 
Головуючий                                                                                   Т.О. Невідома

Судді                                                                                               Д.Р. Гаращенко

                                                                                                         А.А. Пікуль