УХВАЛА

03 грудня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.006498
провадження №К/9901/30666/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В.,
перевіривши касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у                 м. Львові, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Варшавське-407» про визнання протиправними дій, скасування приписів, постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 

- визнати протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові щодо призначення і проведення у нього з 28 жовтня 2019 року по 08 листопада 2019, 11 листопада 2019 року по 12 листопада 2019 року позапланових перевірок;

- визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 12 листопада 2019 року «Про зупинення підготовчих та будівельних робіт»;

- визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 12 листопада 2019 року «Про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил»;

- визнати протиправною та скасувати постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові № 0006-вих-4116/140 від 25 листопада 2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року, позов задоволено. 

Визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові щодо проведення з 28 жовтня 2019 року по 08 листопада 2019 року, 11 листопада 2019 року по             12 листопада 2019 року  позапланових перевірок ОСОБА_1 . 

Визнано протиправним та скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 12 листопада 2019 року « Про зупинення підготовчих та будівельних робіт».

Визнано протиправним та скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 12 листопада 2019 року «Про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил».

Визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові №    0006-вих-4116/140 від 25 листопада 2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою разом з клопотанням про відстрочення сплати судового збору.

Згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до суду                     11 листопада 2020 року.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо оскарження Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року в частині визнання протиправною та скасування постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові                  № 0006-вих-4116/140 від 25 листопада 2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 850 грн суд зазначає наступне. 

Статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ.

Згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273 - 277, 282 - 286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Положеннями статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено можливості оскаржити у касаційному порядку судових рішень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням вищенаведеного суд касаційної інстанції дійшов до висновку про те, що у відкритті провадження за касаційною скаргою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року в частині визнання протиправною та скасування постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові № 0006-вих-4116/140 від 25 листопада 2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 850 грн, слід відмовити. 

У клопотанні Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, посилаючись на відсутність коштів, просить відстрочити їй сплату судового збору. 

Частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення застосовується, обумовлені ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:              1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або              3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті                           129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані небажанням сторони сплатити судовий збір, у тому числі, обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Вивчивши клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки вказана скаржником обставина не є поважною підставою для відстрочення сплати судового збору.

Встановлено, що  позивач - фізична особа звернувся до суду з позовом, в якому просив, зокрема:
- визнати протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові щодо призначення і проведення позапланових перевірок ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 12 листопада 2019 року «Про зупинення підготовчих та будівельних робіт»;
- визнати протиправним та скасувати припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 12 листопада 2019 року «Про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил»;

Згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду сума судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1921,00 грн.

Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 3073,60 грн (200% від 1536,80 грн).

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові слід залишити без руху та встановити строк для усунення її недоліку шляхом подання документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України 

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року в частині визнання протиправною та скасування постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові № 0006-вих-4116/140 від 25 листопада 2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 850 грн у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Варшавське-407» про визнання протиправними дій, скасування приписів, постанови.

2. Відмовити Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Варшавське-407», про визнання протиправними дій, скасування приписів, постанови.

3. Залишити без руху касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Варшавське-407», про визнання протиправними дій, скасування приписів, постанови.

4. Надати Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги, який зазначено в мотивувальній частині ухвали.

5. Надіслати Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та  оскарженню не підлягає
             
Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний