ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/13904/15                                                                       

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Кондрат Л.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року, суддя Мазур А.С., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах  та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити дії, -

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просила визнати протиправними дії Чернігівського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 одноразової грошової компенсації в розмірі суми державного страхування військовослужбовця померлого у період проходження військової служби у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби в сумі 192 780,00 грн; зобов`язати відповідачів Чернігівський обласний військовий комісаріат, Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 одноразову грошову компенсацію в розмірі суми державного страхування військовослужбовця померлого у період проходження військової служби у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби в сумі 192  780,00 грн.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2016 року по праві №826/13904/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2016 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової компенсації у зв`язку зі смертю їхнього чоловіка та батька відповідно – ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби у сумі 192  780, 00 грн; зобов`язано Чернігівський обласний військовий комісаріат оформити та направити документи до Міністерства оборони України для призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової компенсації у зв`язку зі смертю їхнього чоловіка та батька відповідно – ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби; зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову компенсацію у зв`язку зі смертю їхнього чоловіка та батька відповідно – ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби у сумі 192  780 грн та надіслати це рішення для виконання до ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову компенсацію у зв`язку зі смертю їхнього чоловіка та батька відповідно – ОСОБА_4 у період проходження ним військової служби у сумі 192  780,00 грн. 
Відповідачем на виконання вимог постанови Окружного адміністративного суду міста Києва сплачено на рахунок позивача грошові кошти у сумі 192  780,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №497 від 10.06.2016 року та наказом про перерахунок одноразової грошової допомоги №41.
Постановою Верховного Суду від 26.11.2019 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2016 року скасовано. Прийнято у справі нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог, питання про поворот судового рішення вирішено не було, у зв`язку з чим, відповідач звернувся до суду першої інстанції із відповідною заявою.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2020 року відмовлено Міністерству оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_4 в задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду.
17 червня 2020 року представником позивача подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу пов`язаної з розглядом заяви про поворот виконання рішення суду.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1250,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та відмовити позивачці у задоволенні заяви про стягнення на її користь з Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки витрат на професійну правничу допомогу.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається із матеріалів справи, 17 червня 2020 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Богдановою Іриною Дмитрівною подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу пов`язаної з розглядом заяви про поворот виконання рішення суду у розмірі 5000,00 грн.
На підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копії: договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 06.04.2020 року, додаткової угоди (додаток №1) до договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 06.04.2020 року, акту прийому – передачі виконаних робіт від 15.06.2020 року та квитанцію № 0.0.1735969505.1 від 15.06.2020 року.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно частини другої вказаної статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. (частина третя статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частин першої та шостої ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до    статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” (із змінами і доповненнями) (далі також – Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої  статті 1 Закону №5076).
Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12.10.2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Як убачається із матеріалів прави, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір про надання правової допомоги від 06.04.2020 року, за наслідками виконання якого складено акт приймання-передачі наданих послуг від 15.06.2020 року, яким підтверджується отримання позивачем послуг, що стосуються розгляду заяви про поворот виконання рішення, на загальну суму 5000,00 грн.
Відповідно до умов договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 06.04.2020 року адвокат зобов`язується надати правову допомогу, на умовах і в порядку, що визначені цим договором.
Згідно з пунктом 3 договору за надання адвокатом правничої допомоги, клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати , необхідні для виконання цього договору в розмірі та на умовах визначених в додатку договору.
Відповідно до Додаткової угоди (Додаток №1) до договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 06.04.2020 року клієнт зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплатити гонорар адвоката в розмірі 5 000,00 грн.
Згідно з актом прийому–передачі виконаних робіт від 15.06.2020 року, на виконання умов договору про надання правової допомоги від 06.04.2020 року адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги надані при розгляді заяви про поворот виконання рішення:
- вивчення документів наданих клієнтом (матеріалів справи № 826/13904/15, які є в наявності у ОСОБА_1 ), консультування, побудова стратегії захисту прав клієнта - 2 години;
- опрацювання законодавчої бази (моніторинг законодавства, що регулює спірні відносини), вивчення судової практики - 2 години;
- підготовка заперечення до заяви про поворот виконання рішення суду, надання її на ознайомлення клієнту, виготовлення копій позовних матеріалів, направлення документів до суду - 2 години;
- представництво у судовому засіданні - 2 години. Всього 8 годин.
Сплата вказаних витрат на правову допомогу підтверджується долученим платіжним дорученням на суму 5000,00 грн від 15.06.2020 року №0.0.01735969505.1.
Колегія суддів звертає увагу, що суд має оцінити рівень витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, тобто, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановити, що розмір винагороди, визначений сторонами, є співмірним, зважаючи на складність справи та витрачений виконавцем час.
Відтак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесених судових витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції, згідно якої якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію.
При цьому, у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем подано акт прийому-передачі виконаних робіт з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Посилання апелянта на те, що заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу була подана з порушенням строків встановлених ч. 7 ст. 139 КАС України, а тому підлягає залишенню без розгляду, колегія суддів важає безпідставними з огляду на наступне.
Як убачається із матеріалів справи, у заперечені на заяву Міністерства оборони України та Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про поворот виконання рішення суду представник позивачки вказав орієнтовний розмір витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом вищезазначеної заяви відповідачів та зазначив, що документи на підтвердження витрат будуть подані додатково.
15 червня 2020 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва представником ОСОБА_1 направлено заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідними доказами, що відповідає вимогам ч. 7 ст. 139 КАС України.
Окрім того, колегія суддів вважає також безпідставними доводи  відповідача,, що позивачем не надано розрахунку понесених судових витрат та, що розрахунок проведено не вірно.
Як зазначено судовою колегією вище, розрахунок  витрат на правничу допомогу представником позивачів викладено в акті приймання-передачі.
Також відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що розрахунок проведено невірно чи мають місце  арифметичні помилки у підрахунку.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України та у розмірі 1250,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Таким чинном, колегія суддів вважає, що заява про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню виходив з того, що розмір понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних робіт представником позивачки (наданих послуг); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, позивачкою у повній мірі доведено понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 10 листопада 2020 року.