КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 373/480/20
провадження номер: 22-ц/824/10119/2020 
Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2020 року у складі судді Залеської А.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Позовна заява мотивована тим, що вона та відповідач ОСОБА_1 є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на її утримання та з 01 вересня 2019 року навчається на першому курсі денної форми навчання філологічного факультету державного вищого навчального закладу (далі - ДВНЗ) «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди».  Позивач вказувала, що відповідач є працездатною особою, працює завідувачем кухні для тварин у товаристві з обмеженою відповідальністю «Пелском» (далі - ТОВ «Пелском»), а тому має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у зв`язку з її навчанням. 
З урахуванням наведеного, позивач  ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача  ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 3 000 грн 00 коп., щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до закінчення нею навчання.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від                      05 червня 2020 року позов  ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 3 000 грн 00 коп. з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з                 08 квітня 2020 року і до закінчення (припинення) навчання у ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди», але не довше ніж до досягнення нею 23 років.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції взяв до уваги лише докази, які подані позивачем, однак відповідач не подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву та докази на обґрунтування своїх заперечень з поважних причин, а саме, у зв`язку  з тим,  що в Україні з кінця березня 2020 року і по час подання апеляційної скарги встановлено загальнодержавний карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), що утруднило йому подати докази до суду першої інстанції. Вказує, що судом першої інстанції не були досліджені докази щодо його сімейного та матеріального стану, а саме: довідку про його доходи, згідно якої за березень, квітень та травень 2020 року він отримав заробітну плату з урахуванням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6 272 грн 61 коп.; свідоцтво про шлюб, відповідно до якого у нього є дружина ОСОБА_4 ; довідку про склад сім`ї відповідача; свідоцтво про народження дитини                         ОСОБА_5 ; свідоцтво про народження дитини ОСОБА_1 , пенсійні та Чорнобильські посвідчення його батьків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Зазначає, що оскільки він отримує заробітну плату у розмірі 6 272 грн 61 коп., то розмір аліментів у сумі 3 000 грн 00 коп. поставить його і його родину у вкрай тяжке матеріальне становище. Крім того вказує, що він надає допомогу своїм батькам пенсіонерам. 
Позивач не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_1 , виданого 16 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.3).
Повнолітня дочка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Переяславської міської ради від 12 березня 2020 року № 552 (а.с.6).
Відповідно до довідки ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» від 02 березня 2020 року № 363  ОСОБА_3 з 01 вересня 2019 року є студентом першого курсу денної державної форми навчання філологічного факультету, спеціальність «Середня освіта (Мова і література (англійська)» (а.с.4)
У зв`язку із навчанням, повнолітня  ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з жовтня 2019 року по лютий 2020 року отримала соціальну стипендію (Чорнобильську) у загальному розмірі                 4 720 грн 00 коп., що підтверджується довідками про доходи ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» від                      06 березня 2020 року № 415 (а.с.9,10).
Позивач ОСОБА_2 працює в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни на посаді машиніста з прання одягу, за період з 01 березня 2019 року по 29 лютого 2020 року отримала дохід у загальному розмірі 52 412 грн 04 коп., про що свідчить довідка Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни про заробітну плату та інші доходи від 25 лютого 2020 року № 29 (а.с.11).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітня дочка сторін є повнолітньою, яка знаходиться на утриманні матері та навчається у вищому навчальному закладі, у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Позивач працює на офіційній роботі, де отримує регулярний дохід, іншого доходу вона не має. Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позов, не спростував обставини, які викладені у позові, та докази, якими вони обґрунтовуються. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог                    ОСОБА_2 у повному обсязі та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісячно.
Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін, які вістяться до основних засад цивільного судочинства (ч.3 ст.2 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області суду від 28 квітня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суду надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії вказаної ухвали суду.
13 травня 2020 року ОСОБА_1 отримав вказану ухвалу суду про відкриття провадження та позовну заяву ОСОБА_2 з додатками до неї, що підтверджується даними відстеження поштового відправлення. 
Відповідач у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву та не подав заяв чи клопотань, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін за наявними у справі матеріалами.
Разом з тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з такого.
Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ЦПК України).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року                    № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641, від 13 жовтня № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236 карантин продовжувався, відповідно до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до                        31 липня, до 31 серпня, до 31 грудня 2020 року, до 28 лютого 2021 року на усій території України.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ), відповідно до якого розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
Отже, Законом № 540-ІХ було визначено, що процесуальні строки у передбачених ним випадках автоматично продовжуються. Це стосується й обчислення строків на подання доказів та відзиву.
17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальнихстроків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон                № 731-IX). Згідно з пунктом 2 цього Закону пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку із карантином».
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону                № 731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»  від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
20-денний строк з часу набрання чинності Законом № 731-IX закінчився 06 серпня 2020 року.
Однак суд першої інстанції на наведені вище положення закону уваги не звернув, не врахував, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки були продовжені на строк з 12 березня 2020 року по 06 серпня 2020 року, тому станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду (05 червня 2020 року) встановлений ч.7 ст. 178 ЦПК України процесуальний строк на подання відповідачем ОСОБА_1 відзиву на позов разом з доказами (ч.3 ст.83 ЦПК України) не може вважатись таким, що закінчився.
Аналогічного правового висновку щодо продовження процесуальних строків на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) з 12 березня 2020 року по 06 серпня 2020 року дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 183/6295/15 (провадження № 61-14915св20).
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач                     ОСОБА_1 не подав до суду першої інстанції відзив на позов разом з доказами з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З урахуванням наведеного апеляційний суд приймає додані відповідачем до апеляційної скарги докази, які не були подані ним до суду першої інстанції.
З наданої відповідачем довідки про доходи №15-06/1 від 15 червня 2020 року вбачається, що він працює на посаді завідувача кухні для тварину у ТОВ «Пелском», за період з грудня 2019 року по травень 2020 року загальний розмір його доходу становить 70 731 грн 62 коп., що за вирахуванням податків складає 57 999 грн 95 коп. (а.с.34).
Тому апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці ОСОБА_3 у зв`язку з її навчанням. 
17 грудня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них народилась дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 17 грудня 2017 року та  свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 08 грудня 2015 року (а.с.35, 39).
Згідно з довідкою про склад сім`ї від 30 червня 2020 року № 275 та довідкою від                       01 липня 2020 року №276, виданих виконавчим комітетом Гайшиньскої сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, відповідач ОСОБА_1 проживає разом з дружиною ОСОБА_4 , дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сином дружини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36,37).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
Так, ч.1 ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх  повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:                1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Отже враховуючи, що відповідач  ОСОБА_3 є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, що продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Разом з тим, приймаючи до уваги розмір доходу відповідача, який має іншу сім`ю і на його утриманні перебуває малолітня дитина, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням цих обставин підлягає зменшенню до 1 000 грн 00 коп.
 Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на  утриманні відповідача знаходиться його дружина ОСОБА_4 та батьки  ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ,які є пенсіонерами, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що його дружина ОСОБА_4 не працює, а також те, що його батьки потребують матеріальної допомоги та знаходяться на його утриманні.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а  рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру аліментів підлягає зміні на підставі ст.376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від                          05 червня 2020 рокув частині стягнення розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання змінити.
Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання,у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп. з індексацією відповідно до закону щомісячно, починаючи з 08 квітня 2020 року і до закінчення (припинення) навчання у державному вищому навчальному закладі«Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди», але не більше ніж до досягнення дочкою 23 років.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.     
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Головуючий
 
Судді: