КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 752/2920/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11079/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.  
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
19 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.
                  при секретарі - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року, 
 
встановив:
у лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 6 088 172 грн. 85 коп.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 05 червня 2018 року позов було задоволено.
У липні 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення виконання рішення суду, у якій просив заборонити відповідачу ОСОБА_2 та АТ «Альфа Банк» проводити відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 26 жовтня 2007 року, а також відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 ,  без попереднього погодження зі ОСОБА_1 до остаточного виконання рішення про стягнення заборгованості. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав до суду апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення виконання рішення суду - задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення виконання рішення суду, позивач зазначав, що належна відповідачу квартира перебуває в іпотеці АТ «Альфа Банк», що свідчить про те, що він може відступити право вимоги за іпотечним договором або реалізувати квартиру, що призведе до неможливості виконати рішення суду про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що судом вже було вирішено питання про забезпечення позову, а заявником не наведено належних підстав для вжиття заходів забезпечення виконання рішення суду в обраний ним спосіб. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з даним позовом позивач також просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року дане клопотання позивача було задоволено та накладено арешт на належну ОСОБА_2 квартиру.
Частиною 6 ст. 431 ЦПК України визначено, що за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених статтею 150 цього Кодексу.
За змістом п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що іпотекодержателем квартири, на яку в якості забезпечення позову було накладено арешт, є АТ «Альфа Банк», заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед яким є значно меншою, ніж заборгованість перед ОСОБА_1 . Зазначав, що відповідач та АТ «Альфа Банк» з метою ухилення від виконання рішення суду можуть відчужити дану квартиру або відступити право вимоги на користь третіх осіб, що призведе до утруднення виконання рішення суду про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 . Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9  дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих  позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися,  зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову,  з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним  вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову,  суд має брати  до уваги  інтереси  не  тільки позивача,  а й інших осіб,  права яких можуть  бути  порушені  у  зв`язку  із  застосуванням  відповідних заходів.
В даному випадку позивач просить суд в порядку забезпечення виконання рішення суду заборонити АТ «Альфа Банк», який не був учасником даної справи, вчиняти дії, право на які йому надані чинним законодавством, а саме - реалізувати своє право на задоволення власних вимог шляхом реалізації іпотечного майна.
Зі змісту поданої заяви та апеляційної скарги вбачається, що 26 жовтня 2007 року між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа банк» було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого боржник передала банку в іпотеку належну їй квартиру для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. 
За таких обставин забезпечення виконання рішення суду в даній справі шляхом заборонити відповідачу ОСОБА_2 та АТ «Альфа Банк» проводити відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 26 жовтня 2007 року, а також відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , без попереднього погодження зі ОСОБА_1 , до остаточного виконання рішення про стягнення заборгованості, призведе до порушення прав АТ «Альфа Банк», який не є учасником справи.
Доказів про те, що АТ «Альфа банк» має намір вчинити відповідні дії з метою ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 , а не в порядку реалізації свого права на задоволення вимог за укладеними договорами, апелянтом до суду не надано. 
Також суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено у зв`язку з чим в першу чергу за рахунок арештованого майна мають бути реалізовані його вимоги, а не АТ «Альфа банк», як іпотекодержателя.
Крім того, враховуючи те, що в інтересах позивача ОСОБА_1 вже було накладено арешт на належну відповідачу квартиру, а також відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення   на його користь заборгованості, позивач не позбавлений права та можливості отримати задоволення своїх вимог за рахунок вказаного майна в межах здійснення виконавчого провадження в порядку черговості. 
Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.
   Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд 
 
постановив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2020 року.
 
Головуючий  
 
Судді