ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 р.	Справа № 480/3815/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1    на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Савицька Н.В., м. Суми) від 10.08.2020 року (повний текст рішення складено 10.08.2020 р.) по справі №480/3815/20 за позовом ОСОБА_1 до    Бочечківської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Бочечківської сільської ради (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Бочечківської сільської ради, оскільки бездіяльність відповідача порушує права та законні інтереси позивача; зобов`язати відповідача надати позивачу відповіді на інформаційні запити (надати запитувану інформацію та документи) у способи зазначені у відповідних запитах, надісланих на адресу Бочечківської сільської ради на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом 5 днів з дня набрання рішенням суду чинності; на підставі статті 23 Цивільного кодексу України, статті 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та зважаючи на порушення Бочечківською сільською радою прав та законних інтересів позивача щодо доступу до публічної інформації, чим принижується його честь та гідність, стягнути з Бочечківської сільської ради на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 (одна) грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 позовні вимоги   ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою  задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що  суд першої інстанції не врахував положень статей 14, 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", згідно з якими усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною пошюю) на вибір запитувача. Законом чітко визначено, що запити на інформацію можуть подаватись електронною поштою, при цьому, твердження суду першої інстанції, що відсутні докази про те, що вищезазначені запити на інформацію доставлені сільраді є помилковим, оскільки Законом України "Про доступ до публічної інформації" це не передбачено. Вважає, що зазначена роздруківка надана як доказ до суду, дозволяє об`єктивно з`ясувати хто направляв документ, коли направляв, кому направляв, а також є очевидним зміст електронного листа зважаючи на назву файлу - "запит на інофрмацію". Зазначає, що як підтвердження направлення відповідей на його запити на інформацію на його поштову адресу, має бути копія поштової квитанції з датою направлення, а не просто копія журналу вихідної кореспонденції, чого взагалі не було надано до суду відповідачем. Вважає, що суд першої інстанції посилаючись на положення Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", помилково відхилив доводи щодо доведеності факту отримання відповідачем інформаційних запитів. Судом першої інстанції не було враховано того, що більшість із надісланих на адресу cільради запитів на інформацію має суспільний інтерес, відповідно, суд першої інстанції повинен був віднестись до розгляду справи з більшою відповідальністю. Також стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення, не отримавши і не розглянувши у встановленому порядку відповідь на відзив на позовну заяву, яку позивачем було, як це передбачено процесуальним законодавством, направлено на адресу суду першої інстанції та відповідача.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  позивач звертався до Бочечківської сільської ради з проханням надати необхідну інформацію на електронні адреси відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стверджуючи, що станом на 16.06.2020 сільрадою протиправно не надано відповіді на наступні інформаційні запити: від 25.10.2019; від 26.01.2020 (повторний 03.03.2020); від 29.01.2020 (повторний 03.03.2020); від 06.02.2020 (повторний 03.03.2020); від 19.01.2020 (повторний 03.03.2020); від 11.02.2020; від 14.02.2020; від 06.04.2020; від 07.05.2020; від 07.05.2020; від 08.05.2020; від 18.05.2020, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що надана роздруківка (скрін-шот) до суду про надсилання відповідних запитів позивачем на електронну пошту відповідача не є належним доказом направлення вищевказаних запитів відповідачу, оскільки з даної роздруківки неможливо встановити чи дійсно було направлено саме ті запити, які зазначені позивачем у позовній заяві, а не інші документи, а також, відсутні докази, що вищезазначені запити доставлені Бочечківській сільській раді. Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції також дійшов висновку, що відповідачем надано відповіді на запит від 25.10.2019 (зареєстрований за №61/03.2-10 від 25.10.2019) відповідачем надана відповідь за №03.2-10/63 від 31.10.2019, запис в журналі реєстрації №63 від 31.10.2019; на запит від 26.01.2020 (зареєстрований за №8/03.2-10 від 27.01.2020) надана відповідь за №03.2-10/10 від 31.01.2020; на запит від 29.01.2020 (зареєстрований за №9/03.2-10 від 29.01.2020) надана відповідь від 04.02.2020 №03.2-10/12; на запит від 06.02.2020 (зареєстрований за №11/03.2-10 від 06.02.2020) надана відповідь від 12.02.2020 №03.2-10/14.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації".
Згідно зі ст.1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 5, 7 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".
Згідно ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ч.1 ст.5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Отже, Бочечківська сільська рада у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" є розпорядником інформації.
Пунктом 6 ч.1 ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з положеннями ст.16 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.
Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.
За визначенням ч.1 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (ч.3 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
За приписами ч.5 ст.19 Закону України "Про до ступ до публічної інформації" запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч.6 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
З урахуванням вкладеного, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, в розумінні частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", є належним розпорядником запитуваної позивачем інформації.
Як зазначає позивач в позовній заяві, останній надсилав на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3  інформаційні запити: від 25.10.2019; від 26.01.2020 (повторний 03.03.2020); від 29.01.2020 (повторний 03.03.2020); від 06.02.2020 (повторний 03.03.2020); від 19.01.2020 (повторний 03.03.2020); від 11.02.2020; від 14.02.2020; від 06.04.2020; від 07.05.2020; від 07.05.2020; від 08.05.2020; від 18.05.2020 (всього 12 інформаційних запитів).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів з`ясувала, що на запит від 25.10.2019 (зареєстрований за №61/03.2-10 від 25.10.2019) відповідачем надана відповідь за №03.2-10/63 від 31.10.2019, запис в журналі реєстрації №63 від 31.10.2019; на запит від 26.01.2020 (зареєстрований за №8/03.2-10 від 27.01.2020) надана відповідь за №03.2-10/10 від 31.01.2020; на запит від 29.01.2020 (зареєстрований за №9/03.2-10 від 29.01.2020) надана відповідь від 04.02.2020 №03.2-10/12; на запит від 06.02.2020 (зареєстрований за №11/03.2-10 від 06.02.2020) надана відповідь від 12.02.2020 №03.2-10/14 (а.с.52-73). На запит від 19.01.2020 (зареєстрований за №4/03.2-10 від 20.01.2020) відповідь була надана 17.02.2020 №03.2-10/17 (а.с.58). Крім того, проміжним листом від 23.01.2020 №03.2-10/6 позивачу було повідомлено про те, що розгляд запиту продовжено (а.с.57).
Інформаційний запит, на який, за твердженням позивача, сільською радою не надано відповідь, надійшов на електронну адресу сільської ради 11.02.2020 о 22:47, зареєстрований 12.02.2020 вхідний №13/03.2-10, стосувався надання копій графічних матеріалів, на яких зазначаються місця розташування земельних ділянок, які відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та інших актів законодавства, можуть бути надані позивачу для ведення особистого селянського господарства, садівництва, будівництва житлового будинку та гаражного будівництва. Зазначений запит за своїм змістом і суттю був аналогічним запиту позивача від 25.10.2019 і на нього також  надана повна відповідь по суті звернення від 18.02.2020 №03.2-10/19 (а.с.72-73), яка була надіслана на адресу позивача поштовим зв`язком через технічну неможливість направити відповідь в електронному вигляді.
Отже з матеріалів справи справи вбачається, що відповідачем надано відповіді на інформаційні запити, які надійшли електронною поштою, у спосіб, в який надійшли запити - також засобами електронного зв`язку. Тому посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що доказом належного відправлення відповідей на запити є список згрупованих поштових відправлень з відміткою працівника пошти про прийняття є помилковим.
З матеріалів справи вбачається, що інформаційні запити, зазначені позивачем, як надіслані на електронну пошту сільської ради від 14.02.2020, 03.03.2020 (повторні),  06.04.2020,  07.05.2020,  07.05.2020,  08.05.2020, 18.05.2020 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходили, що підтверджується копіями журналу обліку запитів на публічну інформацію за відповідні дати (а.с.79-83). Разом із тим, доказів отримання відповідачем вказаних заяв матеріали справи також не містять.
Крім того, колегія суддів ураховує, що Бочечківська сільська рада не має електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки згідно указу Президента "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 28.04.2017 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" № 133/2017 від 15.05.2017 заблоковано доступ до інформаційного ресурсу/сервісу yandex, відтак посилання позивача в апеляційній скарзі на не надання відповідей на запити, направлені на вказану електронну адресу, є безпідставними.
З приводу посилань позивача на ст.ст.8, 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" колегія суддів зазначає таке.
За визначенням ст.5 цього Закону електронний документ - документ,   інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Позивач вказує, що відповідно до ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Зазначає, що згідно з ч.4 ст.11 цього Закону Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання),   у тому числі якщо інформаційна,   телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.
Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.
У разі ненадходження до автора підтвердження   про   факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.
Отже, за нормами 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" обов`язковою умовою, що може свідчити про факт надсилання  електронного документа, є надходження підтвердження, яке повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У випадку не надходження такого підтвердження, неможливо стверджувати про факт доставки електронного звернення адресату.
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що на нього не поширюється норми Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" є помилковими, оскільки відповідно до ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, до яких, в тому числі, відносяться електронні звернення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приймає до уваги висновки суду першої інстанції, що  надана роздруківка (скрін-шот) до суду про надсилання відповідних запитів позивачем на електронну пошту відповідача не є належним доказом направлення вищевказаних запитів відповідачу, оскільки з даної роздруківки неможливо встановити чи дійсно було направлено саме ті запити, які зазначені позивачем у позовній заяві, а не інші документи, а також відсутні докази (підтвердження про факт і час одержання електронного документа), що вищезазначені запити доставлені Бочечківській сільській раді.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо доведеності факту отримання відповідачем листа та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо доводів заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права з підстав того, що суд першої інстанції прийняв рішення, не отримавши і не розглянувши у встановленому порядку відповідь на відзив на позовну заяву, яку позивачем  направлено на адресу суду першої інстанції та відповідача, колегія суддів зазначає таке.
В силу вимог пункту 1 частини першої статті 263 КАС України, яка регулює особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Відповідно до частини третьої статті 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Таким чином, подання інших заяв по суті справи у справах незначної складності, що розглядаються в порядку статті 263 КАС України, цим Кодексом не передбачена.
Оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливості подання у справах, що розглядаються з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України, відповіді на відзив,  відсутні підстави стверджувати, що суд першої інстанції, не розглянувши по суті відповідь на відзив позивача, допустив порушення норм процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року по справі № 480/3815/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  27.10.2020.