П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-14355                                      Головуючий у 1-й інстанції: Арапіна Н. Є. Унікальний № 755/17323/19                                                             Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», адвоката Куценка Олексія Володимировича, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитним вкладом та відсотків за користування депозитним вкладом,- 
 
у с т а н о в и л а:
 
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитним вкладом та відсотків за користування депозитним вкладом, в якому просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» суму вкладу за договором № SAMDN25000733818756 вклад «Стандарт» від 15 березня 2013 року у розмірі 9 900 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 248 629  грн 70 коп. та суму вкладу за договором № SAMDN80000733818256 вклад «Універсальний» від 15 березня 2013 року у розмірі 100 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 2 511 грн 40 коп.; проценти за договором № SAMDN25000733818756 вклад «Стандарт» від 15 березня 2013 року за період з 15 березня 2013 року по 15 березня 2019 року у розмірі 5 791 доларів 50 центів США, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 145 448 грн 34 коп.; проценти за договором № SAMDN80000733818256 вклад «Універсальний» від 15 березня 2013 року за період з 15 березня 2013 року по 15 березня 2019 року у розмірі 55 доларів 50 центів США, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 1 393 грн 80 коп. (а. с. 1-8).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 15 березня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN25000733818756 (вклад «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до якого позивач передала відповідачу депозитний вклад в розмірі 9 900 доларів США під 9,75 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк - 365 днів. Крім того, 15 березня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN80000733818256 (вклад «Універсальний»), відповідно до якого позивач передала відповідачу депозитний вклад в розмірі 100 доларів США під 9,25 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк - 366 днів. 14 червня 2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». 24 грудня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про повернення коштів депозитних вкладів та процентів, який отримано представником відповідача 26 грудня 2018 року. Однак 01 лютого 2019 року АТ КБ «Приватбанк» листом повідомило позивача, що АТ КБ «Приватбанк» був вимушений припинити свою діяльність на території Автономної Республіки Крим в м. Севастополі відповідно до вимог Постанови № 260. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» за участю третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитним вкладом та відсотків за користування депозитним вкладом задоволено частково.
Судом стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDN25000733818756 вклад «Стандарт» від 15 березня 2013 року у розмірі 9 900 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 248 629 грн 70 коп.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором № SAMDN25000733818756 вклад «Стандарт» від 15 березня 2013 року за період з 15 березня 2013 року по 15 березня 2019 року у розмірі 5 208 доларів США 57 центів, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 130 808 грн 55 коп.
Стягнуто з АТ КБ на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDN80000733818256 вклад «Універсальний» від 15 березня 2013 року у розмірі 100 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 2 511 грн 40 коп.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором № SAMDN80000733818256 вклад «Універсальний» від 15 березня 2013 року за період з 15 березня 2013 року по 15 березня 2019 року у розмірі 49 доларів США 90 центів, що за офіційним курсом НБУ становить у розмірі 1 253  грн 19 коп.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 3 832 грн 03 коп.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк», адвокат Куценко О. В.,  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а. с. 215-218).
 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Пронін Є. І.,  вказує, що відповідач не здійснював переведення боргу за договорами банківського вкладу,  а позивач не надав своєї згоди позивачу на заміну боржника, а тому вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними. 
 
В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином (а.с.229, 230, 232).
Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 та представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні, з огляду на таке.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
15 березня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN25000733818756 (вклад «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до якого позивач передала відповідачу депозитний вклад в розмірі 9 900 доларів США під 9,75 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк - 365 днів (а.  с. 9-10).
Крім того, 15 березня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN80000733818256 (вклад «Універсальний»), відповідно до якого позивач передала відповідачу депозитний вклад в розмірі 100 доларів США під 9,25 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк - 366 днів (а. с. 12-14).
14 червня 2018 року у зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства змінено назву позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк».
24 грудня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про повернення коштів депозитних вкладів та процентів (а .с. 16-24, 25), який отримано представником відповідача 26 грудня 2018 року (а. с. 25, 26).
01 лютого 2019 року АТ КБ «Приватбанк» листом повідомило позивача, що АТ КБ «Приватбанк» був вимушений припинити свою діяльність на території Автономної Республіки Крим в м. Севастополі, відповідно до вимог Постанови № 260 (а. с. 27-28).
          Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1  районний суд виходив з того, що представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів про виконання обов`язку щодо повернення коштів, нарахування і виплати нарахованих відсотків, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за укладеними депозитними договорами є обґрунтованими і підлягали задоволенню частково. Вимоги щодо стягнення процентів за депозитними вкладами підлягають часткову задоволенню, оскільки 24 грудня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про повернення коштів депозитних вкладів та процентів, який отримано представником відповідача 26 грудня 2018 року, а тому строк дії договорів припинився 28 грудня 2018 року. Крім того, 25 квітня 2017 року протоколом Комітету управління активами і пасивами Приватбанк з 04 травня 2017 року змінив відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті та встановив процентну ставку по знов укладеним та пролонгованим вкладам фізичних осіб: рахунок «До запитання» - 0,01 % річних.
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду першої інстанції щодо наявності між сторонами правовідносин, які випливають із договору банківського вкладу (депозиту), та щодо порушення відповідачем своїх зобов`язань за укладеними між сторонами договорами, апеляційна скарга не містить. 
 
          Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Отже строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Отже районний суд цілком обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем доведено, що між нею та банком виникли договірні відносини на підставі договорів банківського вкладу та відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за депозитними договорами.
 
Водночас,  доводи апеляційної скарги про те, що районний суд не надав жодної правової оцінки існуванню Договору  про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для зміни оскаржуваного рішення. 
          Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За правилом п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.    
          У даній справі при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1  районним судом у мотивувальній частині рішення не викладено обґрунтування та мотивів відхилення аргументів АТ КБ «ПриватБанк» щодо переведення боргу на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» згідно з договором про переведення боргу від 17 листопада 2014 року.
Відповідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
За правилами ст. 1059 ЦК України письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.  У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Відповідно до визначеного Главою 47 ЦК України поняття зобов`язання та сторін у зобов`язанні у контексті загальних положень про зобов`язання, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст.513 ЦК).Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК). Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст. 521 ЦК). 
Отже, ураховуючи вищенаведені положення цивільного законодавства у їх сукупності та системному зв`язку, наданий відповідачем Договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» (а.с.113-114), для того, щоб мати юридичним наслідком переведення боргу за банківським вкладом  ОСОБА_1 з відповідача на  ТОВ ФК «Фінілон», повинен бути або тристороннім - за участю  ОСОБА_1 , або укладатися після надання ОСОБА_1 письмової згоди на його укладення.
Оскільки, як вже зазначено вище, Договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» без участі кредитора  ОСОБА_1 , а також відсутня письмова згода ОСОБА_1  на його укладення, указаний договір в силу положень ст. ст. 513, 520, 521, 1059 ЦК  є нікчемним, а тому в силу положень ст. ст. 215, 216, 236 ЦК України не породжує юридичних наслідків.   
 
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04 червня 2019 року за результатами розгляду справи № 916/3156/17 дійшла наступного правового висновку: «68.Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. 69.Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц і від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемний правочин є в силу закону. Отже, такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 70.Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. 75.За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. 76. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.».
Тому для належного та ефективного захисту прав позивача з врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 04 червня 2019 року не має необхідності окремо визнавати недійсним Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, який є нікчемним.
 
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.
 
Ураховуючи наведене, викладені у письмових поясненнях суду (а.с.110-112) та у апеляційній скарзі аргументи відповідача про те, що належним відповідачем у даних правовідносинах є ТОВ ФК «Фінілон», відхиляються апеляційним судом як безпідставні.   
 
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на встановлену апеляційним судом неповноту судової перевірки, і, як наслідок, відсутність у мотивувальній частині рішення мотивованої оцінки відхилення аргументів відповідача щодо обставини переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», адвоката Куценка Олексія Володимировича, задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року змінити.
 
Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 10 грудня 2020 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома