ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9482/20 Справа № 185/9075/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зінченко  А. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро 
цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Міністерства юстиції України, треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг" Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов Сергій Вадимович, ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування наказу
за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства “Перший Український міжнародний банк” 
на ухвалу  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року задоволено клопотання відповідача Міністерства юстиції України - Лисяк С.В. про закриття провадження у справі.
Закрито провадження по цивільній справі ЄУ № 185/9075/19 за позовом Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Міністерства юстиції України, треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг" Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування наказу (том 2 а.с. 90-91).

В апеляційній скарзі АТ “Перший Український міжнародний банк” посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, а також порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить ухвалу скасувати та направити справу до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду (а.с.93-94).

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство юстиції України просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Постановляючи ухвалу суд 1 інстанції посилався положення п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
       
Із вказаними висновками суду 1 інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України справа адміністративної юрисдикції – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовим є, зокрема, спір в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Тобто, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Згідно ст. 21 ЦК України Статтею 21 цього ж Кодексу встановлено загальний порядок визнання судом незаконними та скасування правових актів індивідуальної дії, а також нормативно-правових актів, виданих органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси. Позивачем за цим позовом є власник, право власності якого порушено виданням актів указаним органом. Відповідачем за цим позовом є згідно з положеннями статті 393 ЦК України орган державної влади.
Умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеним органом, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.
Важливе значення для застосування власником такого способу захисту має визначення суду, до якого слід звертатися із заявами про визнання незаконними актів, та виду судочинства.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно - правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно - правових відносин і стосується саме цих відносин.
За приписами статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній установлюються законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до положень статті 3 цього ж Закону державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що підставою виникнення спірних правовідносин стало скасування МЮ України рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , та була набута Акціонерним Товариством "Перший Український Міжнародний Банк" шляхом реалізації права на звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є Акціонерне Товариство "Перший Український Міжнародний Банк" та ОСОБА_1 за рішенням Державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації та надання послуг" Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича.
Тобто, виникнення спірних правовідносин пов`язана з вчиненням відповідачем дій у вигляді скасування державної реєстрації.
З матеріалів справи також вбачається, що однією з позовних вимог Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" є дослідження законності рішення МЮ України, виданого у формі наказу № 1456/5 від 13.05.2019 про скасування рішення державного реєстратора від 30.01.2019, прийнятих відповідачем внаслідок перевірки процедури здійснення реєстрації.
        
Враховуючи викладене, виходячи з того, що спір у цій справі виник між Банком та Міністерством юстиції України, він стосується виключно проведення державної реєстрації права власності, а не підстав набуття такого права, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку з приводу того, що даний спір не є спором про право, та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що виник внаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно - правовий характер.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/8424/17 (провадження № 12-39гс18) в якій вирішувалось питання юрисдикцій у подібних правовідносинах. Висновки Великої Палати Верховного Суду на які посилається позивач в позові не є спорами у подібних правовідносинах, так як в цих справах був спір про прав власності, вимоги були пред`явлені до належного відповідача, а скасування рішення МЮ України, чи держаного реєстратора були пов`язаними вимогами.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду 1 інстанції не спростовують, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 375, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Перший Український міжнародний банк” - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року -  залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: