ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 520/10444/18
адміністративне провадження № К/9901/18018/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №520/10444/18
за позовом    ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліш Віктора Миколайовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи без самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК», ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» в особі відділення № 11 «Харківське регіональне управління ПАТ «АКТАБАНК» про визнання протиправними та скасування рішень, провадження по якій відкрито      
за касаційною скаргою   в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» Тімоніна Олександра Олексійовича
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року 
(прийняте у складі головуючого судді Чудних С.О.)
та постанову   Другого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року (ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді - Присяжнюк О.В., суддів: Любчич Л.В., Спаскіна О.А.),      
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліш Віктора Миколайовича, треті особи - ОСОБА_2 , ПАТ "АКТАБАНК" в особі відділення № 11 "Харківське регіональне управління ПАТ "АКТАБАНК", ПАТ "АКТАБАНК", у якому просив (з урахуванням уточнення позовних вимог):
- визнати протиправними та скасувати рішення (дії) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліш В.М. щодо визнання нікчемним, укладеного між позивачем і ПАТ "АКТАБАНК" в особі Начальника відділення № 11 "Харківське регіональне управління" ПАТ "АКТАБАНК" ОСОБА_3 договору банківського вкладу "Універсальний" № В11-0607/Т/631152 від 07.08.2014 р.; 
- визнати протиправними та скасувати рішення (дії) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліш В.М. щодо не включення позивача за укладеним ним із ПАТ "АКТАБАНК" в особі Начальника відділення № 11 "Харківське регіональне управління" ПАТ "АКТАБАНК" ОСОБА_3 договором банківського вкладу "Універсальний" № В11- 0607/Т/631152 від 07.08.2014 р. до повного переліку вкладників та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "АКТАБАНК" за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язати      уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліш В.М. та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до вказаних повного переліку вкладників і загального реєстру вкладників та відшкодувати йому його кошти за вказаним банківським вкладом.
2.      Позовні вимоги обґрунтовано тим, що уповноваженою особою Фонду протиправно не включено позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "АКТАБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3.      07 лютого 2018 року Харківський окружний адміністративний суд вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код НОМЕР_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053, код 21708016), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліш Віктора Миколайовича (вул. Шевченка, б. 53, м. Дніпро, 49000) треті особи - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ), ПАТ "АКТАБАНК" в особі відділення № 11 "Харківське регіональне управління ПАТ "АКТАБАНК" (вул. Алчевських, б. 2, м. Харків, 61002), ПАТ "АКТАБАНК" (вул. Шевченка, б. 53, м. Дніпро, 49000, код 35863708), про визнання протиправними та скасування рішень (дій) - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича щодо невключення ОСОБА_1 до Повного переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "АКТАБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, за рахунком, що належить ОСОБА_1 .
Зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліш Віктора Миколайовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку ОСОБА_1 , відкритого у Публічному акціонерному товаристві "АКТАБАНК" № НОМЕР_3 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "АКТАБАНК", за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
4.         Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рахунок з коштами позивача мав би бути включеним до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.                 31 травня  2019 року Другий апеляційний адміністративний суд вирішив:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі № 520/10444/18 - залишити без змін.
6.         Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.                    27 червня 2019 року до Верховного суду надійшла касаційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» Тімоніна О.О.
У касаційній скарзі скаржник просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 520/10444/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.      
Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду апеляційної інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. 
8. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2019 року, сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценко С.Г., Тацій Л.В.                         
9. Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою в.о.      Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Тімоніна О.О. на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 520/10444/18, а також відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про зупинення виконання наведених судових рішень.            
10. 17 липня 2019 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Верховного суду надійшов відзив на касаційну скаргу.
11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 22.12.20р. № 2571/0/78-20, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Мороз Л.Л., Тацій Л.В.               

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11.      Як було встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем      та ПАТ "АКТАБАНК" в особі начальника відділення №11 "Харківське регіональне управління" ПАТ "АКТАБАНК" Скали Р.Г. укладено договір банківського вкладу "Універсальний" № В11-0607/Т/631152 від 07.08.2014 р. умовами якого встановлено, що ОСОБА_1 передав банку грошові кошти в сумі 176543,81 грн. терміном на 3 місяці з 07.08.2014 р. по 07.11.2014 р. включно під 13 % річних.
На підставі вищевказаного договору з банківського рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ "АКТАБАНК" на рахунок       № НОМЕР_1 у ПАТ "АКТАБАНК" на ім`я ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі      176543,81 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 200047 від 07.08.2014 р.
27.09.2014 р. ОСОБА_1 звернувся      до відділення ПАТ "АКТАБАК" з заявою про видачу через касу з його депозитного рахунку № НОМЕР_3 , відкритого на підставі вищевказаного договору, готівкових коштів в розмірі 176543,81 грн. та нарахованих по ньому процентів.
25.01.2015 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просив повідомити інформацію: щодо прийняття      його заяви      від 27.09.2014 р. про повернення коштів; щодо внесення      даних про виплату позивачу вкладу за договором № В11-0607/Т/631152 від 07.08.2014 р. до переліку      вкладників      за договорами банківських вкладів ПАТ «АКТАБАНК»; щодо      терміну      здійснення виплат      коштів      у розмірі 176543,81 грн. та нарахованих відсотків; які      банківські установи будуть здійснювати      виплату.
26.03.2018 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявою про отримання депозитних коштів та нарахованих по цьому договору процентів.
Повідомлення № 348      від 16.05.2018 р.      позивачу роз`яснено про визнання      нікчемними правочинів,      згідно п. 7 ч. 3   ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"   та банківських операцій, проведених, зокрема, з вкладником ОСОБА_1 за депозитним договором № В11-0607/Т/631152 від 07.08.2014 р.
Не погоджуючись з відмовою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК" Куліш В.М. щодо невключення позивача за укладеним ним із ПАТ "АКТАБАНК" в особі начальника відділення № 11 "Харківське регіональне управління" ПАТ "АКТАБАНК" ОСОБА_3 договору банківського вкладу "Універсальний" № В11-0607/Т/631152 від 07.08.2014 р. до Повного переліку вкладників та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "АКТАБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 звернувся до суду      з цим позовом.
ІІІ.   ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11.   Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі   статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
12.   Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.      
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються   Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"   (далі - Закон № 4452-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою   статті 3 Закону № 4452-VI   визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Відповідно до частини першої   статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.
Згідно з положеннями   статті 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього   Закону   та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.
Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченою   Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті   2,   25 Закону № 4452-VI).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього   Закону   системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.
Отже,   Закон № 4452-VI   пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.
В свою чергу, відповідно до частини першої   статті 34 Закону № 4452-VI, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим   Законом, відповідно до пункту 16 частини першої   статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.
Відповідно до частини другої   статті 34 Закону № 4452-VI, не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".
Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього   Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до частини першої   статті 36 Закону № 4452-VI, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
При цьому, правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (частина третя   статті 36 Закону № 4452-VI).
Закон № 4452-VI   визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.
Так, згідно з положеннями статей   37,   38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою   статті 38 цього Закону. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, уповноважена особа Фонду не включила позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв`язку з визнанням вчинених на депозитному рахунку банківських операцій нікчемними в силу положень 38 Закону № 4452-VI.
Як було зазначено вище, у частині третій статті 38 Закону № 4452-IV, якою врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.
Відповідно до частини другої   статті 215 Цивільного кодексу України   (далі -   ЦК України), недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За правилами частини першої   статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Законом України від 16.07.2015 № 629-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку"   (далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12.08.2015 частину третю статті 38 Закону № 4452-IV доповнено пунктом 9 згідно із яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Дійсно, у зв`язку із зарахуванням коштів на поточний рахунок позивача у Фонду з`явились відповідні зобов`язання, що зумовило збільшення витрат держави в особі Фонду, пов`язаних з виведенням банку з ринку.
Водночас, збільшення витрат Фонду, пов`язаних з виведенням банку з ринку може мати негативні наслідки для вкладника у вигляді невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, у разі якщо таке зарахування відбулось після віднесення банку до категорії проблемних, а операції, укладення (переоформлення договорів), що передували збільшенню таких витрат - вчинені (укладені) саме з порушенням закону.
Таким чином, вчинення (укладення) банком, віднесеним до проблемних, правочинів (у тому числі договорів) з порушенням норм законодавства, зокрема   Закону України "Про банки і банківську діяльність",   Закону України "Про Національний банк України", може бути підставою для невключення до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв`язку із віднесенням таких правочинів (у тому числі договорів) до числа нікчемних відповідно до пункту 9 частини третьої   статті 38 Закону №4452-VI.
Разом з цим, Суд враховує, що дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша   статті 1058 ЦК України).
За загальним правилом, особа не може бути позбавлена права власності і права на вклад внаслідок внесення змін до закону. Разом з тим гарантії цього права, у тому числі обов`язок держави нести додаткову відповідальність через систему гарантування вкладів фізичних осіб, можуть зазнавати змін шляхом прийняття відповідних законів, у тому числі задля забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків.
У справі, яка розглядається, встановлено, що правочин пов`язаний з зарахуванням коштів на рахунок (депозит) позивача відкритий у ПАТ "АКТАБАНК"   був вчинений до моменту віднесення ПАТ "АКТАБАНК" до категорії проблемних.
Відповідно до   статті 202 ЦК України   правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених   законом, або за домовленістю із цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Статтею 204 ЦК України   гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена   законом   або якщо він не визнаний судом недійсним.
Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої   статті 3 ЦК України). Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що   закон   не визначає ці дії як заборонені.
При цьому судами не здобуто, а відповідачем не надано доказів неправомірності чи нікчемності правочину, що спростовує доводи скаржника.
Окремо слід зауважити, що законодавство не обмежує клієнта банку у шляхах надходження коштів на відкритий у банківській установі рахунок, зокрема, про це свідчить   стаття 1062 ЦК, відповідно до якої на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім`я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше, а також указана вище   стаття 2 Закону № 4452-VI, де під вкладом розуміються кошти, які, зокрема, надійшли для вкладника.
Таким чином, надходження коштів на відкритий клієнтом рахунок у банку від іншої особи не може свідчити про нікчемність договору про відкриття такого рахунку.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 826/14382/17.
Колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що у справі, яка розглядається, кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям, визначеним змінами, внесеними до   Закону № 4452-VI   Законом № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника.
Щодо тверджень скаржника з приводу нікчемності правочину щодо зарахування на поточний рахунок позивача коштів від Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр», колегія суддів вважає за необхідне також вказати наступне. 
З огляду на приписи частини першої статті 38 згаданого Закону предметом перевірки уповноваженої особи Фонду має бути договір банківського вкладу, укладений між сторонами по справі.
Разом з тим відповідачем не надано та судами не здобуто доказів того, що цей договір містить   умови, які передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачці переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку.
Що ж до переказу коштів на рахунок позивачки, то відповідно до пункту 1.24 частини першої   статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»   переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.
Отже, здійснюючи переказ коштів, банк не вчиняв окремий правочин, оскільки не був ініціатором переказу коштів, а здійснював обслуговування банківського рахунку позивачки, відкритого відповідно до договору банківського вкладу 27.04.2016 року, укладеного між позивачем та ПАТ «АКТАБАНК».
Таку правову позицію було висловлено  в постанові ВП Верховного суду 23 жовтня 2019 року у адміністративній  справі № 823/5244/15.
Щодо тверджень скаржника, висловлених в касаційній скарзі з приводу «дроблення вкладів», колегія суддів зазначає, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті скаржником, не є правовими. Фактично під «дробленням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.
Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то   стаття 38 Закону   4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі   статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими посилання Уповноваженої особи про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання сум гарантованого відшкодування за рахунок Фонду.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» щодо не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов`язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунку, стосовно рахунку позивача.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
13.    Відповідно до частини третьої   статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України   (надалі також   КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до   закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до   КАС України, внесені   Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим   Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим   Законом, а саме за правилами   КАС України   в редакції зі змінами, внесеними   Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.      
14.      Згідно   статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
15.   З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
16.      З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями   341,   343,   349,   350,   356,   359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.   Касаційну скаргу в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» Тімоніна Олександра Олексійовича залишити без задоволення.
2.    Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі №520/10444/18  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Т. Г. Стрелець                              
Судді                                                                                          Л.Л. Мороз
                                                                                          Л.В. Тацій