Постанова                                                   
Іменем України 
16 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 334/6127/18
провадження № 61-10036св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Козлової Н. Ю. від 19 листопада       2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів: Дашковської Д. А., Кримської О. М., Бєлки В. Ю. від 16 квітня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та стягнення коштів.
Позовна заява мотивована тим, що відповідачам на праві спільної сумісної власності належав автомобіль марки «ВАЗ» модель                        21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 
28 вересня 2012 року він передав ОСОБА_2 40 000 грн у рахунок вартості автомобіля, а ОСОБА_2 передав йому автомобіль марки «ВАЗ» модель 21103, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та нотаріально посвідчену довіреність від 28 вересня 2012 року для вчинення від його імені певних дій щодо автомобіля.
Після 28 вересня 2012 року він користувався автомобілем на підставі довіреності ОСОБА_2 від 28 вересня 2012 року, автомобіль з обліку в органах державної автомобільної інспекції не знімався для продажу, договір купівлі-продажу автомобіля у передбаченому законодавством порядку не укладався, на ім`я іншої особи автомобіль не переоформлявся.
21 жовтня 2017 року в м. Запоріжжі поліцейський РЗБЗ Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Петренко В. С. тимчасово вилучив у нього вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 оскільки на автомобіль накладено арешт через існування заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів ОСОБА_3 .
Зазначений автомобіль був проданий на торгах Ленінським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, отримані грошові кошти були направлені на погашення заборгованості ОСОБА_2 та виконавчих витрат.
На підставі зазначеного просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «ВАЗ» модель 21103, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого Запорізьким ВРЕВ № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на ім`я ОСОБА_2 , який було укладено 28 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти в сумі 40 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня                2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки договір купівлі-продажу спірного автомобіля не було зареєстровано в установленому положеннями п.п. 7, 8 Правил порядку, за приписами частини третьої статті 640 ЦК України зазначений договір, не є укладеним та відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 8 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, зазначений договір не може бути визнаний недійсним, а тому відсутні підстави для застосування реституції.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від                 19 листопада 2018 року залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, зазначив про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У травні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від                     19 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від                16 квітня 2019 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не досліджено питання про повернення грошових коштів, переданих ним за неукладеним правочином.
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 
від 21 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 334/6127/18 з Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 
від 03 грудня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.                   
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що автомобіль марки «ВАЗ» модель 21103, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 , виданого Запорізьким ВРЕВ № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, 22 вересня 2010 року був зареєстрований за ОСОБА_2 
28 вересня 2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В. М. посвідчено довіреність, видану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_1 , якою ОСОБА_2 уповноважує останнього бути його представником зі всіма необхідними повноваженнями в усіх компетентних органах, підприємствах та установах щодо розпорядження та експлуатації належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 , виданого Запорізьким ВРЕВ № 1                          УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, 22 вересня 2010 року автомобіля марки «ВАЗ» модель 21103, 2003 року випуску, кузов                № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Матеріали справи містять копію розписки від 28 вересня 2012 року, за змістом якої ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_3 продав автомобіль марки «ВАЗ» модель 21103, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та отримав від нього 40 000 грн.
ОСОБА_1 автомобіль марки «ВАЗ» модель 21103, державний номер НОМЕР_1 , з обліку в органах ДАІ не знімав, та не реєстрував право власності на автомобіль на своє ім`я. 
21 жовтня 2017 року в м. Запоріжжі поліцейський РЗБЗ УПП в                           м. Запоріжжя Петренко В. С. тимчасово вилучив у позивача автомобіль марки «ВАЗ» модель 21103, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , оскільки на автомобіль накладено арешт за борги ОСОБА_2 по сплаті аліментів ОСОБА_3 .
У подальшому Ленінський відділ державної виконавчої служби                          м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області продав автомобіль на публічних торгах, а виручені грошові кошти направив на погашення заборгованості по аліментах ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , а також на погашення виконавчих витрат.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                          2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати  майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотокалясок (далі - Правила), затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від                 7 вересня 1998 року № 1338.
Суди попередніх інстанцій правильно встановили, що сторонами не було дотримано письмову форму договору купівлі-продажу спірного автомобіля, та вказаний договір не було зареєстровано у встановленому положеннями пунктів 7, 8 Правил порядку, та з урахуванням положень частини третьої статті 640 ЦК України, цей правочин не є вчиненим.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Свобода договору закріплена у статті 627 ЦК України, виходячи зі змісту якої відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Так, зміст розписки від 28 вересня 2012 року свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, а саме, виникнення непоіменованого договору, на виконання якого позивачем було передано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40 000 грн за продаж ним автомобіля марки «ВАЗ» модель 21103, державний номер НОМЕР_1 , позивачу.
Висновки судів про те, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу автомобіля, не свідчить про те, що  ОСОБА_2 не виникло обов`язку повернення грошових коштів у розмірі 40 000 грн, які він отримав від ОСОБА_1 за відчужений автомобіль автомобіля, який у подальшому був вилучений у позивача за борги відповідача.
Оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини,                 ОСОБА_2 не виконані зобов`язання перед ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 40 000 грн, отримані відповідачем від позивача, не повернуті, з врахуванням встановленої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості в розмірі, визначеному в розписці.
Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦК України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
За таких обставин, враховуючи положення пункту 3 частини третьої статті 409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 , скасування судових рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за невиконаним зобов`язанням та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).
Таким чином, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій та часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 704,80 грн, апеляційної скарги в розмірі 1 057,20 грн та касаційної скарги в розмірі 1 409,60 грн.
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада                   2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000 грн.
В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від                           19 листопада 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від                     16 квітня 2019 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 704,80 грн, апеляційної скарги в розмірі 1 057,20 грн та касаційної скарги в розмірі     1 409,60 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | В. С. Жданова
| А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун