Ухвала
 
23 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/19009/18-ц
провадження № 61-10448св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року у складі судді Савицького О. А. та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у складі колегії суддів:   Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінстандарт»), ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено: Генеральну кредитну угоду від 28 серпня           2008 року № 98; кредитний договір від 28 серпня 2008 року № 014/14-10/437 G 98; кредитний договір від 31 жовтня 2007 року № 014/0031/82/82982; кредитний договір від 14 жовтня 2005 року № 014/0031/84/36070.
 
14 листопада 2017 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладений договір про відступлення права вимоги від 14 листопада 2017 року № 14-11/ФК-17, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору, або можуть виникнути у майбутньому, за виключенням права нарахування процентів за користування коштами у майбутньому, на підставі Генеральної кредитної угоди від 28 серпня 2008 року № 98, у рамках якої укладений кредитний договір від 28 серпня 2008 року № 014/14-10/437 G 98; кредитний договір від 31 жовтня 2007 року № 014/0031/82/82982; кредитний договір від 14 жовтня     2005 року № 014/0031/84/36070, додаткова угода від 14 жовтня 2005 року                                  № 014/0031/84/36070/00000060 (основні договори), укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за якими перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» відповідно до договору про відступлення права вимоги від 14 листопада 2017 року, що був укладений між ПАТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» із       ОСОБА_3 (боржник) у день повної оплати новим кредитором за цим договором згідно з пунктами 2.1., 2.2.
 
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору відступлення права вимоги здійснюється на платній основі. Ціна відступлення права вимоги становить: 1) за кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 014/14-10/437G98 - 300 000,00 грн; 2) за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 014/0031/82/82982 - 50 000 грн;      3) за кредитним договором від 14 жовтня 2005 року № 014/0031/84/36070 - 400 000,00 грн, а всього 770 000,00 грн, яка сплачується новим кредитором на користь первісного кредитора шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Альфа-банк», МФО 300346, ЄДРПОУ 41153878. Ціна відступлення в сумі, яка вказана в пункті 2.1 цього договору, має бути сплачена новим кредитором у день укладення цього договору. Враховуючи оплатний характер договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами, вважає, що останній за своєю правовою природою є договором факторингу, у якому ОСОБА_2 виступив фактором, передавши грошові кошти у розпорядження клієнту ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» за плату, а клієнт ТОВ ФК «Укрфінстандарт» відступив факторові ОСОБА_2 своє право грошової вимоги до боржника ОСОБА_3 
 
ОСОБА_2 не може бути клієнтом у договорі факторингу, оскільки не є суб`єктом підприємницької діяльності, а отже, особою, яка відповідно до закону має право укладати правочини, пов`язані з факторингом. Між сторонами оспорюваного договору не проведено розрахунків, що свідчить про недотримання сторонами усіх його істотних умов та є підставою для визнання його недійсним. З огляду на недійсність договору про відступлення права вимоги від 14 листопада 2017 року         № 14-11/ФК-17, вважає, що договір про відступлення права вимоги за договорами поруки від 14 листопада 2017 року, який є похідним від попереднього договору, а отже, він також є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам статей 4, 203, 215 ЦК України, які ставляться до правочинів.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 14 листопада 2017 року № 14-11/ФК-17 та договір про відступлення прав вимоги за договорами поруки від 14 листопада 2017 року, укладені між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 .
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за своєю правовою природою укладений між сторонами 14 листопада 2017 року договір відступлення права вимоги № 14-11/ФК-17 не є договором факторингу, між сторонами укладено саме договір цесії, суб`єктний склад сторін договору відповідає вимогам закону, посилання позивача на удаваність договору, є безпідставним. З огляду на недоведеність недійсності основного договору, похідний від нього договір відступлення прав за договорами поруки від 14 листопада 2017 року також не може бути визнаний недійсним.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що укладений між сторонами договір не є договором факторингу, оскільки при цесії право вимоги також може бути передано за плату.При цьому позивачем не доведено, що ціна відступлення права вимоги становить різницю між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо. Факт фінансування клієнта, або обов`язок такого за плату, з умов договору не вбачається. До ОСОБА_2 перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що відповідає вимогам статті 514 ЦК України.Оскільки між сторонами укладено саме договір відступлення права вимоги, який не підпадає під ознаки договору факторингу, та не вимагає у відповідача ліцензії на здійснення фінансових операцій або статусу суб`єкта підприємницької діяльності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, наведених позивачем у позовній заяві, для визнання такого договору недійсним.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У липні 2020 року  ОСОБА_3  подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 рокута постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах        від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та          від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 17 січня 2020 року у справі             № 916/2286/16. Фактичне відступлення вимоги у розмірі 382 085,59 доларів США та 5 366 836,53 грн лише за 770 000,00 грн свідчить про несплату податків. На її адресу не надходило письмового повідомлення про відступлення права за договорами поруки, що свідчить про невиконання відповідачами істотних умов оспорюваного договору № 2. Судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що додатки до оскаржуваного договору, а саме до договору про відступлення права вимоги              від 14 листопада 2017 року, не відповідають змісту самого договору, оскільки містять елементи, які вказують на приналежність до іншого правочину. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
02 вересня 2020 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді-доповідача     Сімоненко В. М. на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді-доповідачу Ступак О. В. Визначено склад колегії суддів для розгляду справи.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року призначити до судового розгляду на          20 січня 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак    	
 	І. Ю. Гулейков      Г. І. Усик