ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 632/2864/14-к
провадження № 51-2165км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
виправданого                                            ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_10 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014220420000408,  за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. 
Рух справи, зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 03 вересня 2015 року повернуто обвинувальні акти стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України.
Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року скасовано вказану ухвалу місцевого суду в частині повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України і призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в тому ж складі суду.
Згідно з вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року ОСОБА_7   виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
За ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 листопада 2017 року вирок місцевого суду скасовано і призначено новий розгляд у цьому суді в іншому складі суду.
Як убачається із оскаржуваного вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від  19 грудня 2018 року,  ОСОБА_7 виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Згідно з оскаржуваною ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 січня 2020 року вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від  19 грудня 2018 року залишено без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 08 червня 2014 року близько 23:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля домоволодіння ОСОБА_8 , що на АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар металевим предметом у ділянку голови ОСОБА_11 , унаслідок чого остання впала на асфальт та втратила свідомість. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій тілесні ушкодження, що за критерієм небезпечності для життя є тяжкими.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 – адвокат ОСОБА_10 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на неправильну оцінку доказів у кримінальному провадженні, зокрема показань потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і   ОСОБА_14 , що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. За його твердженням, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, постановив ухвалу незаконним складом суду, оскільки головуючий суддя ОСОБА_15 за наявності підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, не заявив самовідводу під час розгляду цього провадження. Такі порушення, на думку касатора, є істотними, а отже ухвала суду апеляційної інстанції також підлягає скасуванню.
Позиції інших учасників судового провадження
Від захисника виправданого надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу представника потерпілих, у яких він наводить аргументи щодо необґрунтованості касаційної скарги.
Прокурор ОСОБА_5 не підтримала касаційну скаргу представника потерпілих, вважаючи її необґрунтованою, та просила залишити судові рішення без зміни.
Виправданий ОСОБА_7 і його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення касаційної скарги та погодились із думкою прокурора щодо її необґрунтованості, просили залишити судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, виправданого і його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
На будь-яких інших підставах, зокрема через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржених судових рішень, а під час їх перегляду виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.
За змістом касаційної скарги представника потерпілих суть наведених у ній доводів фактично зводиться до неналежної оцінки доказів судом першої інстанції, з якою погодився і апеляційний суд, що в дійсності стосується невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження та згідно зі статтями 433, 438 КПК України не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Водночас за положеннями ч. 1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Як видно з ухвали апеляційного суду, наведені в касаційній скарзі представника потерпілого доводи про те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку показанням певних свідків і потерпілого, аналогічні за змістом його доводам в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу  без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_7 без змін, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, що у вироку суд першої інстанції виклав усі встановлені обставини, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів, вказав підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Водночас апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які би підтверджували винуватість ОСОБА_7 поза розумним сумнівом, унаслідок чого було прийнято обґрунтоване процесуальне рішення про виправдання ОСОБА_7  у зв`язку із недоведеністю вчинення останнім інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Із таким погоджується і колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Доводи про те, що суд апеляційної інстанції постановив ухвалу незаконним складом суду з огляду на порушення головуючим суддею ОСОБА_15 вимог, встановлених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.
Статтею 80 КПК України регламентовано, що за наявності підстав, передбачених статтями 75–79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суддя ОСОБА_15 був головуючим під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 на ухвалу Первомайського районного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року, за якою обвинувальні акти стосовно ОСОБА_7 були повернуті прокурору (т. 3, а.п. 27 – 29).
Так,  Харківський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2015 року постановив задовольнити частково апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вказану ухвалу місцевого суду.
При цьому зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції видно, що суд не вирішував  питання про обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, правильність правової кваліфікації дій та відповідність призначеного місцевим судом покарання, що могло сформувати внутрішнє переконання суддів, зокрема і ОСОБА_15 , щодо обставин провадження та особи ОСОБА_7 .
Таким чином, підстави для заборони повторної участі судді ОСОБА_15 в цьому кримінальному провадженні не встановлені, а отже суд апеляційної інстанції не порушив вимог ст. 76 КПК України.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Мироненко і Мартенкопроти України», «Білуха проти України», «Рудніченко проти України» вказав на те, що наявність безсторонності (неупередженості) суду має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним  критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які би свідчили про будь-яку можливу упередженість судді ОСОБА_15 під час розгляду апеляційних скарг представника потерпілих і прокурора на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року.
Крім того, під час апеляційного розгляду ані потерпілі, ані їх представник відводів не заявляли, про що свідчить журнал судового засідання. (т. 8, а.п. 113,114).
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,  які би були безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали, про що йдеться у  касаційній скарзі представника потерпілих, Верховний Суд не встановив.
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника потерпілих не підлягає задоволенню. У зв`язку з цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.
З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 грудня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 29 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                         ОСОБА_3