Постанова
Іменем України
 
09 грудня 2020 року                                                        
м. Київ                                                               
 
справа № 280/1051/14-ц
провадження № 61-12386св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник -ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 , відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Заява обґрунтована тим, що 10 жовтня 2014 року Коростишівським районним судом Житомирської області ухвалено рішення про стягнення з  ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованості за кредитними договорами від 18 липня 2006 року № 014/4708/73/86366 та від 10 січня 2008 року № 010/82/5550/127633 в розмірі 1 524 839,69 грн.
У серпні 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі - ПАТ «Оксі Банк») укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором від 18 липня 2006 року № 014/4708/73/86366, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 
13 серпня 2018 року ПАТ «Оксі Банк» передало право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», яке передало право вимоги фізичній особі ОСОБА_1 . За договором про відступлення права вимоги ОСОБА_1 набув статусу нового кредитора у вищевказаному зобов`язанні.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив замінити сторону виконавчого провадження - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2019 року у складі судді Янчук В. В. заяву ОСОБА_1 задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2014 року у справі № 280/1051/14-ц у частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2006 року № 014/4708/73/86366 у розмірі 115 353,06 доларів США (еквівалент в національній валюті за курсом Національного банку України на дату розрахунку - 1 365 008 грн 16 коп.) на ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції виходив із того, що укладення вищевказаних договорів відступлення прав вимоги дає підстави для заміни кредитора у зобов`язанні з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що фізична особа у будь- якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану судову постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 27 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що договір про відступлення права вимоги від 13 серпня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_1 , не містить вимог статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому зазначений договір не є договором факторингу.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , у яких вона просила залишити оскаржувану судову постанову без змін, оскільки вона прийнята при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2014 року у цивільній справі № 280/1051/14-ц стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2006 року № 014/4708/73/86366 та кредитним договором від 10 січня 2008 року № 010/82/5550/127633 у розмірі 1 524 839,69 грн.
Зазначене рішення перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (виконавче провадження № 46195823).
13 серпня 2018 року між акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги за кредитними договорами від 02 серпня 2007 року № 2012/11/532 та від 18 липня 2006 року № 014/4708/73/86366, що укладені між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 196-198).
13 серпня 2018 року між ПАТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаними кредитними договорами (т. 1, а.с. 199-201).
13 серпня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги № 13-08/18 за кредитними договорами від 02 серпня 2007 року № 2012/11/532 та від 18 липня 2006 року № 014/4708/73/86366, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 202-204).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною третьою статті 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні  в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими особами є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Зміст наведених норм права засвідчує, що фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право (дозвіл) на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
За договором від 13 серпня 2018 року № 13-08/18 про відступлення прав вимоги, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 , передбачена заміна кредитодавця, яким виступав банк, а у подальшому фінансова установа, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не має права надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.
Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.
З урахуванням вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у правовідносинах, які виникли між сторонами, заміна кредитора з фінансової установи на фізичну особу неможлива, отже, відсутні підстави і для процесуального правонаступництва.
При розгляді справи суд апеляційної інстанції врахував правову позицію, висловлену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).
Фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи касаційної скарги про те, що договір про відступлення права вимоги від 13 серпня 2018 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_1 , не містить вимог статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому зазначений договір не є договором факторингу є необґрунтованими.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком  апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 22 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                       Г. В. Коломієць 

                                                                                        Ю. В. Черняк