Номер провадження: 22-ц/813/2081/20 
Номер справи місцевого суду: 511/942/19
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 511/942/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2081/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи: 
    - позивач - ОСОБА_1 , 
    - відповідач -  ОСОБА_2 , 
    - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області,      

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою адвоката Теренчука Євгена Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Ільяшук А.В. о 12 годині 11 хвилині 23 жовтня 2019 року,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень позову остаточно просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1  обґрунтовує свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_2  з 24.04.2010 року, який відповідно до заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року був розірваний. Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина -  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розлучення відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з сином не спілкується взагалі, участі у вихованні дитини не приймає, будь-якої матеріальної допомоги не надає. Відповідно до судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто з 18.07.2017 року до досягнення сином повноліття. Однак,  ОСОБА_2  не сплачує аліменти на утримання сина та згідно довідки заборгованості по аліментах станом на 15.05.2019 року має заборгованість у розмірі - 37 799,47 грн.. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав (а. с. 2 - 5, 28 - 31).
У судовому засіданні суду першої інстанції позивачка свої позовні вимоги підтримала. Вказувала на те, що відповідач по справі - її колишній чоловік ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Представник позивачки у судовому засіданні правову позицію останньої підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. Зазначав про те, що позивачка надала достатньо доказів умисного ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам неповнолітньої дитини.
Відповідач ОСОБА_2  у судове засідання суду першої інстанції не з`явився.
Представник служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації - Каберна І.Г. у судовому засіданні вважала, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Пояснила суду, що після досконалого вивчення питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комісія органу опіки та піклування дійшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина (а. с. 81 - 83). 
Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2019 року в задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, наявність винної поведінки відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, та чи вживалися до нього заходи реагування. Матеріали справи таких посилань позивача належним чином також не підтверджують (а. с. 84 - 89).
Адвокат Теренчук Є.М., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що при розгляді справи судом не було належним чином досліджено письмові докази, які містяться в матеріалах справи. Суд, оцінюючі докази за своїм внутрішнім переконанням, не розглянув всі обставини справи у їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно, відповідно до вимог законодавства. Зазначає про байдужість відповідача щодо заявлених до нього вищевказаних позовних вимог. Посилається на те, що рішення суду про задоволення позову має наслідком захист інтересів ОСОБА_1 та її малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує на низку обставин і письмових доказів, які в сукупності, як на думку апелянта, мають наслідком позбавлення відповідача батьківських прав у порядку, передбаченому пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Від адвоката Теренчука Є.М., діючого від імені ОСОБА_1 , до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта та її представника.
Крім того, від Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області.
Від Сирбу В.М. заяв, клопотань до апеляційного суду не надійшло.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань  техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».
Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.
Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».
 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, наявність клопотань представника апелянта та Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської областіпро розгляд справи за відсутності сторони позивача та відсутності представника Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, відсутність обґрунтованих посилань учасниками справи на об`єктивну неможливість здійснення процесуальних прав у зв`язку з обмеженнями, запровадженими у зв`язку з карантином, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 19, 164, 166, 171 СК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.
На підставі наявних у справі, наданих учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року, який відповідно до заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.08.2017 року був розірваний (а. с. 8).
Від шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02.09.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису № 259, є відповідач ОСОБА_2 (а. с. 9).
Відповідно до Вироку Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.08.2016 року відповідач засуджений за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до обмеження волі на строк 4 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 10 180 грн., моральної шкоди - 4 000 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 23 680 грн., моральної шкоди - 5 000 грн.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судові витрати у сумі - 974,40 грн. (а. с. 18).
Згідно судового наказу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.07.2017 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі - 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви, тобто 18.07.2017 року  до досягнення сином  повноліття, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 19).
Однак, ОСОБА_2 зазначені аліменти не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 15.05.2019 року у розмірі - 37 799,47 грн., що підтверджується розрахунком Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області заборгованості по аліментах (а. с. 20 - 22).
Відповідно до довідки № 1114, виданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 15.05.2019 року, син -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою:  АДРЕСА_1 (а. с. 11). 
Відповідно до довідки № 27, виданої директором Лиманської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області від 15.03.2019 року, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в Лиманській ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області (а. с. 24).
Згідно характеристики малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, наданої директором Лиманської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області, встановлено, що ОСОБА_6 навчається в Лиманській ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області другий рік. Мати цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківськи збори, приходить на індивідуальні консультації до вчителя та адміністрації школи, допомагає сину у навчанні, у підготовці до загальношкільних заходів. У хлопчика є все необхідне навчальне приладдя, шкільна і спортивна форма (а. с. 23). 
З характеристики по місцю проживання позивача, наданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області № 93/02-31 від 15.05.2019 року встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2. За період мешкання за вказаною адресою скарг та заяв до виконавчого комітету міської ради не надходило, за місцем проживання характеризується з позитивного боку. Батько дитини разом з сім`єю не проживає, вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а. с. 10).
Згідно характеристики по місцю проживання відповідача, наданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області № 97/02-31від 22.05.2019 року встановлено, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за період мешкання за вказаною адресою скарг та заяв від мешканців м. Роздільна до виконавчого комітету міської ради не надходило, до адміністративної відповідальності (за даними адміністративної комісії) не притягувався (а. с. 13).
Матеріали справи також містять висновок Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а. с. 38 - 39).
Між сторонами виникли правовідносини щодо позбавлення батьківських прав.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Як вбачається з пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, і свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частин 1, 2 статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім`ї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання в тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. 
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоцільність, у даному випадку, застосування до відповідача крайньої міри відповідальності шляхом позбавлення останнього батьківських прав з огляду на не виявлення безрезультатними всіх інших засобів впливу на ОСОБА_2 з метою зміни ставлення останнього до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вищенаведених позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
Згідно частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на невмотивованість висновку Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області щодо можливості позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору впливу на малолітню дитину, що має наслідком критичне ставлення апеляційного суду до цього висновку.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги є такими, які не мають наслідку задоволення вимог позову, а отже на увагу суду не заслуговують.
 
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням   її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Проаналізувавши доводи позовної заяви, апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, на які посилається позивачка в обґрунтування вимог позову, колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Роздільнянську районну державну адміністрацію Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.
За правилами частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки спір по суті розглянутий вірно, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав змінити доповнивши мотивувальну та резолютивну частини заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2019 року абзацом наступного змісту:
«Попередити ОСОБА_2 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 ) про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Роздільнянську районну державну адміністрацію Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків».
В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Теренчука Євгена Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 ,- задовольнити частково.

Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2019 року- змінити.

Доповнити мотивувальну та резолютивну частини заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2019 року абзацом наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_2 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 ) про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Роздільнянську районну державну адміністрацію Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ним батьківських обов`язків».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Повний текст постанови складено 10 листопада 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе