ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6920/20 Справа № 200/7924/16 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровське міське управління юстиції, Сьома Дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення частки померлої в спільному майні подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину в частині 1/2 частини спадкового майна недійсним та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину спадкового майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк він звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач, яка є сестрою позивача, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталася. 
З листа КП "Дніпропетровське МБТІ" від 09 березня 2016 року йому стало відомо, що спірна квартира АДРЕСА_1 , належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21 грудня 2007 року. У зв`язку з чим, нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Оскільки батьки позивача придбали спірну квартиру під час перебування у шлюбі, ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і матері позивача належала 1/2 частина цієї квартири. За таких обставин оформлення права власності на спірну квартиру в цілому на ім`я відповідача є порушенням прав позивача на спадкування належної йому частки у спадковому майні.
Вважає, що він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, який прийняв спадщину, та має право на спадкування цього спадкового майна.
З огляду на зазначене, просив суд встановити юридичний факт належності його матері 1/2 частки спірної квартири; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21 грудня 2007 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-5863 після смерті ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ним право власності на 1/2 частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 . 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що на день смерті, ОСОБА_4 не мала майнових прав на спірну квартиру і протягом 2007 - 2015 років не заявила претензії до власника квартири, тому підстави для задоволення позову відсутні. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не мала права на спадкування квартири в цілому після смерті батька ОСОБА_5 , оскільки частина цієї квартири належала матері сторін ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя, при цьому ОСОБА_2 спадщину після смерті матері ОСОБА_4 не прийняла.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є рідними братом та сестрою. Їх батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , що належала йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 04 січня 1992 року за р. №2-56, зареєстрованого 31 січня 1996 року КП "Дніпропетровське МБТІ".
24 квітня 2007 року за заявою ОСОБА_2 державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В. відкрита спадкова справа №383/2007 (а.с.45) 
До спадкової справи ОСОБА_4 додала заяву від 24 квітня 2007 року, в якій зазначила про те, що їй відомий зміст складеного заповіту її чоловіка ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та відмовилася від обов`язкової частки у спадковому майні, що залишилась після смерті чоловіка на користь дочки. 
21 грудня 2007 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на майно померлого ОСОБА_5 його дочки ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.116).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . 
13 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 .
Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті його матері ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що право власності на квартиру зареєстровано за іншою особою.
У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. 
Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Закону України "Про нотаріат", у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається державним нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року №296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. 
З огляду на зазначене, мати позивача не може бути власником 1/2 частини спірної квартири, оскільки вона не скористалась за життя своїм правом на отримання свідоцтва на 1/2 частку в спільному майні подружжя як той з подружжя, який пережив іншого.
    Кодекс про шлюб та сім'ю України, який був чинний на час придбання ОСОБА_5 квартири за договором купівлі-продажу, визначав поняття спільної сумісної власності подружжя, під якою розумілося нажите подружжям за час шлюбу майно, а також поняття роздільного майна подружжя, яке є власністю кожного із них особисто (статті 22, 24 Кодексу).
Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що, подаючи заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, другий з подружжям заявляє про те, що зареєстроване за спадкодавцем майно має статус спільного майна подружжя і належить їм у рівних частках. Звернення до нотаріуса із відповідною заявою про видачу свідоцтва є правом, а не обов`язком другого з подружжя. Неподання такої заяви можна розцінити як визнання іншим з подружжя належності майна особисто спадкодавцю, так як набуття майна у період шлюбу не виключає можливість віднесення такого майна до роздільного майна подружжя.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 і відкриття спадщини, ОСОБА_4 не звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, натомість подала заяву про відмову від спадкування обов`язкової частки та одержання свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Оскільки за життя ОСОБА_4 не заявила про віднесення квартири  АДРЕСА_1 до спільного майна подружжя і про належність їй 1/2 його частки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена квартира увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 у цілому.
Встановивши, що ОСОБА_4 не отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири і з дня отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину по день своєї смерті про належність їй цього майна та про оспорення виданого свідоцтва не заявляла, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що спірна частка квартири не належала ОСОБА_4 на день смерті і не увійшла до спадщини після неї.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами порушення його прав у зв`язку з видачею Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою Рубцовій Л.О. свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не мала права на спадкування квартири в цілому після смерті батька, так як частина цієї квартири належала матері ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, правильність висновків суду першої інстанції про відмову у позові не спростовують. 
Визначальним при застосуванні статті 71 Закону України «Про нотаріат» є подання іншим із подружжя заяви про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, тобто заявлення вимог щодо віднесення майна до спільного майна подружжя.
Суд встановив, що у заяві від 24 квітня 2007 року, поданій ОСОБА_4 до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, вона фактично не заперечувала проти оформлення спадщини на ім`я дочки ОСОБА_2 відповідно до складеного її чоловіком ОСОБА_5 заповіту. 
Враховуючи, що ОСОБА_4 не заявила про належність спірної квартири до спільного майна подружжя, згідно з правовстановлюючими документами квартира належала на праві особистої власності ОСОБА_5 , тому при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріуса не було правових підстав для застосування пункту 121 Інструкції Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року N 18/5. 
Порушень судом першої інстанції цивільного процесуального законодавства, які унеможливили з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростували.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського Районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:                                                                        М.Ю. Петешенкова

                                                                               Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида